Справа № 462/5745/20
УХВАЛА

15 жовтня 2020 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фактів належності заповітів, постійного проживання з спадкодавцями, визнання права власності в порядку спадкування за заповітами,

встановив:

18 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання фактів належності заповітів, постійного проживання з спадкодавцями, визнання права власності в порядку спадкування за заповітами, у якому просить:

встановити факт належності позивачу заповіту, складеного ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. 15 квітня 2003 року (реєстр.номер №5-975);

встановити факт належності позивачу заповіту, складеного ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. 15 квітня 2003 року (реєстр.номер №5-974);

встановити факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: в квартирі АДРЕСА_1 ; встановити факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а саме: в квартирі АДРЕСА_1 ;

визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), посвідченого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. 15 квітня 2003 року (реєстр.номер №5-975) та в порядку спадкування за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. 15 квітня 2003 року (реєстр.номер №5-974).

21 вересня 2020 року ухвалою вказаний позов був залишений без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків, оскільки позов не відповідав вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

не надано доказів щодо обґрунтованості ціни позову (акту оцінки, висновку експерта, тощо), а зазначення у позові вартості квартири у розмірі 85000 гривень є некоректним та в будь-якому випадку не відповідає дійсним цінам на нерухоме майно;

у позові відсутнє обґрунтування позовної вимоги про визнання права власності на квартиру, зокрема, не вказано що конкретно буде перешкоджати отримати ОСОБА_1 в органах нотаріату свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після того, як будуть встановлені факти, що мають юридичне значення, про встановлення яких просить позивач;

позивачем не сплачено судовий збір, окремо, за кожну з чотирьох вимог немайнового характеру, тобто по 840,80 грн. за кожну, так, до матеріалів позовної заяви позивачем додано квитанцію №131010015 від 18.09.2020 року про сплату судового збору за подання вказаного позову на суму 850,00 грн., лише за одну вимогу, тоді як у позовній заяві позивач заявляє ще й про визнання права власності на квартиру, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, про встановлення факту належності позивачу заповіту.

13 жовтня 2020 року позивачем до суду подана заява про усунення недоліків, зокрема, до цієї заяви була долучена позовна заява, яка містить позовні вимоги аналогічні за змістом вимогам, які позивач вказав у первісній редакції позову.

Проте, у позовній заяві (в її новій редакції) позивач замінив належного відповідача Львівську міську раду на фізичну особу ОСОБА_2 . Після цього, позивач намагається обґрунтувати вимогу позову про визнання права власності на спірну квартиру тим, що новий відповідач ОСОБА_2 , який не перебуває з ним у родинних відносинах, заперечує його право на спадкове майно.

При цьому, як у первісній редакції позову, так і у його новій редакції відсутні відомості вчинення ОСОБА_2 дій або бездіяльності, які б свідчили про те, що він заперечує право позивача ОСОБА_1 на спадкове майно, тим самим, порушуючи законні права та інтереси позивача.

Крім цього, до матеріалів позовної заяви не долучено жодного документа, а також не зазначено, у чому полягає протиправність дій або взагалі їх наявність з боку ОСОБА_2 , та чому позивачем належного відповідача Львівську міську раду було замінено на ОСОБА_2 , що, відповідно, має ознаки зловживання правом, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, щодо подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є основною засадою (принципом) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Згідно з частиною 3 статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

ЄСПЛ застосовує положення, передбачене частиною 3 статті 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується Судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009 року), про зловживання правом у розумінні п.3 ст.35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Частиною 4 статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Другої Львівської державної нотаріальної контори зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка його матері ОСОБА_4 , а відтак, він при отриманні спадщини від родича, який не входить до кола членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, як спадкоємець повинен сплатити податок на доходи фізичних осіб за ставкою 5% та військовий збір - 1,5% від вартості успадкованого майна.

Крім цього, з листів Другої Львівської державної нотаріальної контори від 08 вересня 2020 року № 822/02-14 та № 823/02-14 убачається, що нотаріальна контора не може видати ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки він не подав заяву про прийняття спадщину в термін до шести місяців відповідно до вимог статті 1269 ЦК України, а також, його прізвище у заповітах не співпадає з даними його паспорта, і тому, йому рекомендовано звернутися до суду з метою реалізації його спадкових прав.

Таким чином, після встановлення певних фактів, які мають юридичне значення щодо спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцями та належності йому заповітів у судовому порядку, позивач без будь-яких перешкод може отримати свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу задля усунення маніпуляції щодо заміни належного відповідача Львівської міської ради на фізичну особу ОСОБА_2 у якості єдиного відповідача, щодо якого у матеріалах позовної заяви відсутні відомості та/або докази вчинення порушення прав та інтересів позивача, що свідчить про очевидність штучного характеру позову в частині вимог про визнання права власності на спадкове майно, а відтак, є зловживанням процесуальним правом позивача, обов`язок запобігання якого законом покладено на суд. Крім цього, позивач такими своїми діями спонукає суд фактично підмінити у своїй діяльності нотаріальні органи та втрутитись у сферу їх безспірної цивільної юрисдикції, що в свою чергу призведе до уникнення сплати до бюджету податків та обов`язкових зборів у вищевказаному розмірі.

Щодо вимог немайнового характеру, які стосуються встановлення фактів, які мають юридичне значення, то суд, взявши до уваги, що позивач вдався до маніпуляції щодо заміни належного відповідача Львівської міської ради на фізичну особу ОСОБА_2 , що обумовило зловживанням його процесуальним правом, вважає, що у даній конкретній ці вимоги також можуть бути розглянуті судом лише після усунення вказаних маніпуляцій, з огляду на таке.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцями та належності йому заповітів без виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено.

Тобто, вказані факти повинні бути встановлені для подальшого вирішення правового спору, яким у даній конкретній справі є визнання право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна заява в цілому підлягає поверненню, що не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду в поряду позовного або окремого провадження, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачу сплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 4213 гривень 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 53 ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фактів належності заповітів, постійного проживання з спадкодавцями, визнання права власності в порядку спадкування за заповітами - повернути позивачу у зв`язку із зловживанням своїми процесуальними правами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду в поряду позовного або окремого провадження, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Повернути позивачу ОСОБА_1 4213 (чотири тисячі двісті тринадцять) гривень 20 коп. сплаченого судового зору.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя:

Оригінал ухвали.