П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м. Київ

справа № 761/35534/19

провадження № 22-ц/824/11382/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року у складі судді Фролової І.В. повний текст складений 30.06.2020 року,

в с т а н о в и в:

У вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні спільним приміщенням, стягнення моральної шкоди.

Вимоги позову ОСОБА_1 мотивує тим, що вона є власником частки в розмірі 24/200 в квартирі АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після свого чоловіка - ОСОБА_7 . Інша частка в розмірі 24/200 в спірній квартирі належить її сину - ОСОБА_1 . Разом з тим, як зазначає у своїй позовній заяві позивачка, інші співвласники квартири, якими є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які спільно в рівних частках володіють часткою у розмірі 44/100 спірної квартири, та ОСОБА_2 , який володіє часткою у розмірі 32/100 спірної квартири,чинять їй перешкоди в користуванні спільними приміщеннями квартири. Вказана квартира є квартирою посімейного, спільного заселення, розташована на першому поверсі п`яти поверхового будинку та складається з 6 кімнат, житловою площею 103.2 кв.м., кухні, площею 16.9 кв.м., вбиральні - 1.2 кв.м., ванної кімнати - 3.3 кв.м. та коридорами, площею 7.0, 3.0, 3.4, 10.7 кв.м. Через сумісне проживання з відповідачами, між ними і позивачем постійно виникають конфліктні ситуації з приводу користування кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею. Відповідачі фактично перешкоджають позивачу та її сім`ї користуватися вищезазначеними спільними приміщеннями, перешкоджають її переміщенню коридорами. У позивача немає можливості на території зазначеної кухні приготувати їжу для себе та її сім`ї та розмістити кухонний інвентар, оскільки усі місця кухні зайняті інвентарем відповідачів. Отже ОСОБА_1 вважає, що відповідачі своїми діями порушують її право на вільне користування місцями загального користування, які знаходяться у спільній власності. Окрім зазначеного позивач зазначає, що діями відповідачів їй було завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з поведінкою щодо неї та членів її сім`ї.

На підставі вищезазначеного ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні спільними приміщеннями загального користування - кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридорами у квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів солідарно на її користь моральну шкоду у сумі 20 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким її позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскільки між нею та відповідачами відсутня домовленість у користуванні приміщеннями, що є об`єктами загального користування, вона змушена була звернутися до суду з метою врегулювання даного питання. Про те, що між нею та відповідачами відсутня домовленість та існують безліч конфліктних питань було підтверджено у судовому засіданні і відповідачами і свідками. Скаржник зауважує, що протягом тривалого часу їй та її родині було завдано достатньо моральних страждань, адже саме через моральні приниження та сварки, переживання, та хвилювання за себе та свою сім`ю та їх здоров`я, вона позбавлена можливості спокійного життя у власному житлі. З метою позбавлення себе моральних страждань та збереження свого здоров`я, позивач була вимушена переїздити до іншого помешкання.

Від відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вважають, що позивач не надала жодних доказів, що підтверджують її позовні вимоги. В свою чергу, судом було встановлено, що позивач на протязі 18 років не проживає у спірній квартирі.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасників справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що між нею і відповідачами постійно виникають конфліктні ситуації з приводу користування місцями загального користування, які знаходяться у спільній власності, таким чином своїми протиправними діями відповідачі порушують її право на вільне користування цими приміщеннями, чим їй заподіяно моральну шкоду.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вказують, що позивач ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі з 2002 року, оскільки має інше місце проживання, що вона не заперечує, натомність сама порушує правила користування квартирою, підселюючи на житлову площу, що їй належить до 10 квартирантів одночасно, без згоди відповідачів, не бере участь у ремонті спільної власності, підбурює своїх квартирантів на провокації скандалів, вважають що звернулась до суду з цим позовом з метою змусити відповідачів дати згоду на продаж квартири, що є для них неприйнятним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спірна квартира є квартирою посімейного, спільного заселення, розташована на першому поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 6 кімнат, житловою площею 103.2 кв.м., кухні площею 16.9 кв.м., вбиральні, площею 1.2 кв.м., ванної кімнати, площею 3.3 кв.м., коридорами площею7.0, 3.0, 3.4, 10.7 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 05.02.2008 року КП КМР «КМ БТІ» (а.с.14,15).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною у м.Києві державною адміністрацією від 10.07.2002 року № 31354, спірна квартира на праві спільної часткової власності належить: -44/100 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних долях; -24/100 ОСОБА_7 , ОСОБА_1 в рівних долях; -32/100 ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою №8 від 25.03.2008 року № 1-241 (а.с.13).

Позивачка є власником частки в розмірі 24/200 в спірній квартирі, яку вона успадкувала після свого чоловіка - ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.2019 року, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2019 року № 153899666 (а.с.9,10).

Судом встановлено, що у вказаній квартирі фактично проживають відповідачі.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії паспорта позивачки, а також копії технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 05.02.2008 року КП КМР «КМ БТІ», адресою реєстрації та проживання позивачки є АДРЕСА_2 , також даний факт підтвердила сама позивачка у судовому засідання й зазначила, що проживала у спірній квартирі до 2002 року.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 1 - 3 ст. 358 ЦК України).

Згідно положень ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, враховуючи, що позивач не довела факт порушення її прав та охоронюваних законом інтересів діями відповідачів, що є обов`язком позивача відповідно до засад змагальності сторін за ст.12 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи позивача у скарзі про те, що суд уповноважений встановити порядок користування спільними приміщеннями, не заслуговують на увагу, оскільки с такими вимогами позивач не зверталась.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи і вимогам закону, тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: