Ухвала

Іменем України

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 2-567/2010

провадження № 61-13376ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 , Закрите акціонерне товариство «Підприємство «Культтовари», Товариство з обмеженою відповідальністю «НВ-Торгсервіс»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа № 2-567/2010, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 01 серпня 2013 року таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2012 року у справі № 22ц-/2390/2917/2012 заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2010 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 706 628,06 грн.

Соснівським районним судом м. Черкаси 01 серпня 2013 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу в сумі 708 578, 06 грн.

Постановою державного виконавця від 06 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2013 року в справі № 2320/2188/12 позов AT «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , Закрите акціонерне товариство «Підприємство «Культтовари», Товариство з обмеженою відповідальністю «НВ-Торгсервіс» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2009 року № 2351-ЧД в розмірі 1 352 041,03 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Полтавського регіонального правління Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Вбачаючи загрозу подвійного стягнення боргу, як за рахунок коштів на підставі рішення Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2012 року у справі № 2-567, так і на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2013 року № 92320/2188/12, відповідач ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2013 року.

В ухвалі Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2013 року у справі 22ц/793/909/2013, крім іншого, зазначено, що подвійного стягнення, як стверджує апелянт у скарзі, не відбувається, оскільки борг по рішенню апеляційного суду від 17 грудня 2012 року врахований в даному рішенні, кошти стягненню в примусовому порядку не підлягають у зв`язку з відмовою позивача від стягнення коштів та обрання ним способу примусового стягнення повернення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, Апеляційним судом Черкаської області в ухвалі від 20 березня 2013 року встановлено відмову стягувача Aкціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» від примусового виконання рішення про стягнення коштів, в тому числі з ОСОБА_1 як поручителя по кредитному договору.

За таких обставин заявник просив визнати виконавчий лист № 2-567/2010, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси 01 серпня 2013 року, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із такою ухвалою ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2020 року повернуто особі, яка її подала.

ОСОБА_1 у вересні 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного оскарження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17 (провадження № 61-44581сво18) зроблено висновок щодо застосування положень пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України, згідно з яким ухвала суду щодо задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

З урахуванням наведеного, тлумачення пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України свідчить про те, що оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в апеляційному порядку не передбачено.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не віднесена до визначеного частиною першою статті 353 ЦПК України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду та обґрунтовано повернув апеляційну скаргу заявнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Посилання у касаційній скарзі на не врахування апеляційним судом положень інших процесуальних кодексів, за змістом яких ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом, тобто будь-яка ухвала суду першої інстанції постановлена за наслідками розгляду заяви боржника, не залежно від результату її вирішення підлягає апеляційному оскарженню, є безпідставними та зводяться до власного тлумачення заявником норм Цивільного процесуального кодексу України.

В ухвалі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» (Skorik v. Ukraine) зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу порушив право заявника на доступ до суду Верховним Судом відхиляються, з огляду на наступне.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою та запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. United Kingdom, заява 8225/78, § 57, від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v. France, заява 29731/96, § 96).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентується процесуальним законом. Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може виступати самостійним об`єктом апеляційного оскарження, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України. Так, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/13362/13-ц (провадження 61-14123св19).

За результатами оцінки змісту касаційної скарги, оскарженої ухвали апеляційного суду не встановлено порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. УсикПолтавського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року