Постанова

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 521/6573/14-ц

провадження № 61-16217св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

третя особа - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Одеського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Черевка П. М., Драгомерецького М. М.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року ПАТ «УкрCиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 травня 2007 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком«УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 60 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,50 % річних, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати платежі встановлені договором, згідно графіку погашення (додаток до договору № 1).

В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно пункту 2.1 кредитного договору, банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки № 113612. Відповідно до договору поруки поручитель поручилася за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань у повному обсязі. Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 2.2, 3.2 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору.

У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 14 квітня 2014 року виникла прострочена заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 10 травня 2007 року № 0 в сумі 50 398,02 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 633 458,91 грн, з яких: кредитна заборгованість у сумі 43 524,00 дол. США, що еквівалентно 547 058,51 грн; заборгованість за процентами у сумі 6 874,02 дол. США, що еквівалентно 86 400,40 грн; а також по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 908,66 дол. США, що еквівалентно 11 421,08 грн, з яких: пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 355,27 дол. США, що еквівалентно 4 465,43 грн; пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 553,39 дол. США, що еквівалентно 6 955,65 грн. На підставі цього позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних часткахсудові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим.

Зустрічний позов мотивований тим, що 10 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. В забезпечення належного виконання позичальником вищезазначеного кредитного договору між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір поруки від 10 травня 2007 року № 113612. Відповідно до пункту 1.1 договору поруки № 113612 поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 10 травня 2007 року № 0, укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Договір поруки № 113612 є таким, що укладений з порушенням закону. Крім того, відповідно до пункту 3.1 договору поруки, договір діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором, що не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Позивач за зустрічним позовом просила визнати договір поруки від № 113612, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 припиненим.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 10 травня 2007 року № 0 в сумі 50 398,02 дол. США, що еквівалентно 633 458,91 грн, з яких: кредитна заборгованість у сумі 43 524,00 дол. США, що еквівалентно 547 058,51 грн; заборгованість за процентами у сумі 6 874,02 дол. США, що еквівалентно 86 400,40 грн; пеня за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 908,66 дол. США, що еквівалентно 11 421,08 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконував, станом на 14 квітня 2014 року виникла прострочена заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 10 травня 2007 року № 0 в сумі 50 398,02 дол. США, яка відповідно до статті 526 ЦК України підлягає стягненню.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року вирішено доповнити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року у цивільній справі № 521/6573/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим відмовлено.

Додаткове рішення місцевого суду мотивоване тим, що здоговору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При цьому суд першої інстанції констатував, що вимогу до поручителя банк пред`явив у квітні 2014 року, тобто встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк не сплив (постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року № 6-78цс12, від 21 травня 2012 року № 6-48цс11, від 23 травня 2012 року № 6-33цс12).

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргуОСОБА_1 задоволено частково.

Апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року скасовано.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 10 травня 2007 року № 0 в сумі 50 398,02 дол. США, що еквівалентно складає 633 458,91 грн, з яких: кредитна заборгованість у сумі 43 524,0 дол. США, що еквівалентно складає 547 058,51 грн; заборгованість по процентам у сумі 6 874,02 дол. США, що еквівалентно складає 86 400,40 грн; а також по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 908,66 дол. США, що еквівалентно складає 11 421,08 грн, з яких: пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 355,27 дол. США, що еквівалентно складає 4 465,43 грн; пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 553,39 дол. США, що еквівалентно складає 6 955,65 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано договір поруки № 113612 припиненим.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що неможливість виконання грошового зобов`язання боржником не звільняє його від встановленої законом відповідальності. Факт надання кредитних коштів не був спростований в процесі розгляду справи.

Проценти за ставкою 19 % кредитор нараховував з 31 жовтня 2012 року. Вимога, направлена позичальнику та поручителю 18 березня 2014 року не містила будь-яких застережень щодо зміни процентної ставки. Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували направлення позичальнику будь-яких повідомлень або укладення додаткових угод щодо збільшення процентної ставки за договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду, ПАТ «УкрCиббанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 вересня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 521/6573/14-ц, витребувано її з Малиновського районного суду м. Одеси.

На підставі ухвали Верховного Суду від 27 січня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не у повному обсязі досліджені умови додаткової угоди № 1 до договору поруки від 10 травня 2007 року № 113612. У касаційній скарзі зазначається, що ОСОБА_2 шляхом укладання письмового правочину (додаткової угоди) надала згоду відповідати за змінене зобов`язання у повному обсязі, що діяло на момент вчинення правочину та яке може виникнути в майбутньому.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 надіслала відзив на касаційну скаргу у якому зазначає, що банк в порушення умов кредитного договору та договору поруки не повідомив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо зміни розміру процентної ставки та не надав до суду належні та достовірні докази, які підтверджують виконання зазначених умов договорів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 10 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 60 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,50 % річних, а відповідач зобов`язався сплачувати платежі, встановлені договором, згідно графіку погашення, додаток до договору № 1 (т. 1 а. с. 6 - 10).

У пункті 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 зазначено, що строк (термін) виконання основного зобов`язання визначений до 10 травня 2022 року.

Того ж дня, 10 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 113612 в забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору № 0 (т. 1 а. с. 17, 18). За умовами вказаного договору поручитель поручилася за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань у повному обсязі. Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 2.2, 3.2 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору.

Крім іншого позивач надав до суду додаткову угоду № 1 від 18 лютого 2009 року до кредитного договору № 0, підписану позичальником та кредитором, якою сторони домовились змінити кінцевий термін повернення кредиту та змінили графік погашення кредиту (т. 1 а. с. 13).

В зв`язку з укладенням вказаної додаткової угоди 18 лютого 2009 року позичальником та поручителем було підписано додаткову угоду № 1 до договору поруки № 113612 від 10 травня 2007 року (щодо суми, терміну дії та графіку погашення заборгованості за кредитним договором) (т. 1 а. с. 19).

За наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 10 травня 2007 року № 0 вбачається, що останній платіж в якості погашення боргу в сумі 217,15 дол. США позичальником був здійснений 10 жовтня 2012 року (т. 2 а. с. 22).

18 березня 2014 року за вих. № 30-11/10646 та вих. № 30-11/10647 АТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно, вимоги щодо погашення протягом 31 календарного дня простроченої заборгованості в розмірі 3 984 дол. США (за тілом кредиту) та 6 133,68 дол. США (за процентами). При цьому банк повідомив, що в разі неусунення порушень на 32 день з моменту отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту банк вимагає виконання кредитних зобов`язань, а саме повернення суми кредиту в повному обсязі та сплати нарахованих процентів (т. 1 а. с. 36 - 39).

В процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції АТ «УкрСиббанк» надало до суду копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які підтверджують факт отримання вимог від 18 березня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 квітня 2014 року (т. 2 а. с. 91, 94).

В зв`язку з невиконанням позичальником належним чином взятих на себе кредитних зобов`язань утворилась заборгованість за кредитним договором від 10 травня 2007 року № 0 на загальну суму 50 398,02 дол. США, яка складається з 43 524,00 дол. США - кредитна заборгованість, 6 874,02 дол. США - заборгованість за процентами, 11 421,08 грн - заборгованість за пенею за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із пунктом 1.1 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 10 травня 2007 року № 0, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У пункті 1.2 договору поруки зазначено, що поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема зазначена сума основного договору, термін виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини першої статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору сторони домовились, що банк згідно умов пункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення та передбачили відповідні обставини для збільшення.

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом, процента ставка за кредитом встановлювалась в розмірі 9,5 %, що відповідає умовам пункту 1.3.1 кредитного договору. Разом з тим, з вказаного розрахунку вбачається, що починаючи з 31 жовтня 2012 року процентна ставка збільшилась та становила 19,00 % (т. 1 а. с. 25 - 27). Отже, процентна ставка була збільшена.

Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов`язання.

Згідно з умовами пункту 2 додаткової угоди від 18 лютого 2009 року № 1 до договору поруки № 1136112 у випадку зміни в подальшому умов кредитного договору поручитель, підписанням цієї додаткової угоди, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту додаткової угоди не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін в майбутньому.

Отже, із змісту пункту 2 вказаної додаткової угоди до договору поруки вбачається, що поручитель підтвердив, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надав згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, з моменту їх внесення в кредитний договір, та на збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв`язку з такими змінами.

Зазначена умова додаткової угоди договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені частиною першою статті 559 ЦК України, відсутні.

На зазначені обставини апеляційний суд не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про припинення поруки ОСОБА_2 на підставі положень частини першої статті 559 ЦК України, оскільки не врахував, що у додатковій угоді від 18 лютого 2009 року № 1 до договору поруки № 1136112 міститься умова про згоду поручителя на збільшення його відповідальності без необхідності укладення додаткового договору чи з`ясування іншим чином згоди на це поручителя, а тому зміна зобов`язання за кредитним договором, яка призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, відбулася за згодою ОСОБА_2 , яку вона надала під час укладення додаткової угоди до договору поруки.

До аналогічного правового висновку колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшла у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 757/4111/13-ц (провадження № 61-37688сво18) у подібному спорі за участі ПАТ «УкрСиббанк».

Визначений судом першої інстанції розмір заборгованості за кредитним договором, в тому числі з урахуванням збільшеної процентної ставки сторони у цій справі в касаційному порядку не оскаржують. Тому постанова Одеського апеляційного суду від 25 липня 2019 року переглядається в межах доводів сторін щодо припинення поруки.

Суд апеляційної інстанції не навів переконливі аргументи на спростування положень додаткової угоди від 18 лютого 2009 року № 1 до договору поруки № 1136112, тому безпідставно скасував рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність рішень суду першої інстанції, які помилково скасовані судом апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню, оскільки суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, із залишенням в силі рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, які по суті є правильними.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 25 липня 2019 року скасувати і залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська