ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3766/20 Справа № 176/873/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Жовті Води, Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", , заборгованість за кредитним договором № DNJOG від 11 серпня 2008 року у сумі 9847,25 доларів США, що за курсом 22,24 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.03.2015 року, становить 219 002,84 грн., що складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 8951,77 дол.США що, за курсом НБУ становить 199 087,36 грн.;

- заборогваності по відсоткам за користування кредитом у розмірі 763,24 дол.США, що за курсом НБУ становить 16 974,46 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 132,24 дол.США, що за курсом НБУ становить 2 941,02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Жовті Води, Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1095,01 з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати частково рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог банку у тих розмірах, зазначених в рішенні та задовольнити вимоги АТ КБ ПриватБанк в розмірі 8125,33 доларів США, з врахуванням незаконно сплаченої комісії, що в гривнях становитиме 180 707,34 грн.

У відзиві АТ КБ ПриватБанк на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року, а рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит № DNJOG від 11.08.2008 року позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 50 501,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.02.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с.13-16).

Так, відповідно до п.2.4 зазначеного договору позичальник зобов`язується щомісячно до 8 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 821,22 грн., шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на відповідний рахунок.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник: АТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_2 було укладено договір поруки DNJOG від 08 лютого 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_2 виступив поручителем ОСОБА_1 і взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору (а.с.25)

Відповідно до пункту 3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії , винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с.25 зв.).

19 липня 2008 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до позивача в якій просить змінити валюту кредиту за договором про іпотечний кредит № DNJOG від 11.08.2008 року та залишок заборгованості за договором у розмірі 49549,50 грн. та 9910,37 грн. конвертувати у валюту долар США за курсом на дату укладення додаткової угоди до договору (а.с.19).

Згідно даної заяви кредитний договір № DNJOG від 11.08.2008 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 10 701,09 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується додатковою угодою датованою 11 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № DNJOG від 11.08.2008 року (а.с.21-24).

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Пунктами 2.2.2, 2.2.3 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNJOG від 11.08.2008 року, передбачено, що позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, а також сплатити банку винагороду згідно п.п. 7.2 та 8.1 даного Договору.

Згідно п. 5.1 додаткової угоди у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору за кожний день просрочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 5.3, 5.4 додаткової угоди до договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобов`язань передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбаченої 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне бути виконане позичальником.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 17.03.2015 року має заборгованість у розмірі 10515,23 дол. США (екв. 233 858грн. 74 коп.), з яких: 8951,77 дол. США заборгованість за кредитом; 763,24 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 156,55 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 132,24 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 11,24 дол. США - штраф (фіксована частина); 500,19 дол. США - штраф (процентна складова) (а.с. 5-9).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положенняможе бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним,вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року,№ 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 8.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит зокрема, передбачено сплату позичальником за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу (а.с. 23-24).

Крім того, за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону,є нікчемною.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

З огляду на це, умови кредитного договору про нарахування комісії банком за сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, на страхування майна, на особисте страхування, на сплату страхових платежів, винагороди за надання фінансового інструменту, винагороди за резервування ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу є незаконними, та як наслідок нікчемними, і не потребують визнання недійсними.

Отже, відсутні правові підстави для стягнення нарахованої банком комісії в сумі 156,55 доларів США грн.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання.

Отже, види забезпечення виконання зобов`язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов`язання боржником шляхом встановлення доданих гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов`язань будь-яким з видів передбачених ст. 546 ЦК України, також створює зобов`язальні правовідносини між кредитором та боржником.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлюється загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов`язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв`язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частина 3 статті 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що згідно до п. 5 Додаткової угоди термін позовної давності про стягнення пені становить 5 років та розмір пені не перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, тому вона підлягає стягненню в повному розмірі.

Що стосується штрафів, нарахованих за спірним договором, а саме: 11,24 доларів США штраф фіксована частина та 500,19 штраф (процентна складова) то необхідно зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів у вигляді сплати штрафу у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

Отже, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції дійшов також до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яку суд першої інстанції правомірно стягнув з боржника і поручителя у відповідності до норм цивільного законодавства та умов договору поруки.

Доводи апелянта, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що споживач регулярно щомісячно безпідставно нараховував комісію, і сплачена сума 1721,92 доларів США підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеному не надано.

Разом з тим, є доведеним належними та допустимими доказами факт існування кредитних відносин між сторонами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, відсотками та пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича