Номер провадження 2/754/1798/20
Справа №754/8750/19
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.,

за участі: секретаря - Гергель В.А.

представника відповідача - Висіцька І.В.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-тя особа - ПАТ «Український професійний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Український професійний банк» про визнання договору недійсним, визнання договору припиненим,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 3-тя особа - ПАТ «Український професійний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 березня 2019 року між ним та ПАТ «Український професійний банк» укладено договір № 52 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Український професійний банк».

Згідно із додатком № 1 до вказаного договору загальна сума прав вимоги кредитора до ОСОБА_1 становить 248 455,71 грн, що складається із строкової основної суми заборгованості по кредиту 55 462,03 грн, простроченої основної суми заборгованості по кредиту - 69 537,97 грн, строкових нарахованих процентів 2 914,67 грн, прострочених нарахованих процентів 42 571,60 грн та пені 77 969,44 грн.

При цьому ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 кошти за кредитним договором на його користь не сплачував, з огляду на що позивач за первісним позовом нарахував на борг відповідача індекс інфляції та 3% річних з 26 березня 2019 року по 01 червня 2019 року. Відтак, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року, за твердженням ОСОБА_2 , складає 255 183,76 грн.

Також ОСОБА_2 зазначає, що 26 березня 2019 року між ним та ПАТ «Український професійний банк» укладено договір № 52/1 купівлі-продажу майнових прав за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Український професійний банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 903. Предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором є квартира АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 надсилались письмові вимоги про усунення порушення у виконанні зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, які залишились без задоволення, ОСОБА_2 просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року в загальній сумі 255 183,76 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом надання ОСОБА_2 права продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), з правом підпису ОСОБА_2 такого договору, отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 3-тя особа - ПАТ «Український професійний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У 05 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 подала відзив на первісний позов, в якому просила у задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Додатково представник ОСОБА_1 зазначила, що договір № 52/1 від 26 березня 2019 року купівлі-продажу майнових прав за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року не посвідчений нотаріально, з огляду на що є нікчемним. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотекодержателем за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року досі залишається ТОВ «ФК Аурум Фінанс», а не ПАТ «УПБ» чи тим більше ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_1 погашав заборгованість за кредитними договором з дотриманням графіку, вміщеного у додатку № 2 до нього. Відтак, за договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року ПАТ «УПБ» міг відступити на користь ОСОБА_2 право вимоги до ОСОБА_1 лише на суму строкової основної суми заборгованості по кредиту (тіло кредиту), яка становила 55 092,29 грн. та суму строкових нарахованих процентів - 1 035,03 грн., отже, загальна сума вимоги могла становити лише 56 127,32 грн. Зазначене дало представнику ОСОБА_1 підстави для висновку про невідповідність договору № 52 від 26 березня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року вимогам законодавства, що, у свою чергу, є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

05 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 у серпні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Український професійний банк» із зустрічним позовом про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитним договором та визнання припиненим іпотечного договору. З підстав, аналогічних викладеним у відзиві на первісну позовну заяву, представник ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір № 52 від 26 березня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року. Додатково представник ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 на підставі нікчемного договору № 52/1 від 26 березня 2019 року не набув прав іпотекодержателя за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 903. Відтак, 26 березня 2019 року відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) відбулось, а за похідним зобов`язанням (іпотечним договором) - ні. Отже, відступлення прав за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року не відбулось одночасно із відступленням прав вимоги за кредитним договором від 08 лютого 2011 року, як того вимагає ст. 24 Закону України «Про іпотеку». Оскільки ПАТ «Український професійний банк» 26 березня 2019 року втратило статус кредитора за основним зобов`язанням (кредитним договором), то банк не може мати і прав іпотекодержателя за похідним зобов`язанням (іпотечним договором), адже похідне зобов`язання не може існувати без основного. Тож, за твердженням представника ОСОБА_1 , ПАТ «Український професійний банк» 26 березня 2019 року втратило і статус іпотекодержателя за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року. А з огляду на те, що ОСОБА_2 не набув такого статусу за цим же іпотечним договором, такий договір має бути визнаний судом припиненим з 26 березня 2019 року.

30 жовтня 2019 року ПАТ «Український професійний банк» подав відзив на зустрічний позов, у якому його представник просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. У відзиві ПАТ «Український професійний банк» зазначив, що відступив ОСОБА_2 право вимоги на суму 248 455,71 грн, яка була відображена в балансі ПАТ «Український професійний банк». Також банк наголосив, що чинним законодавством не передбачено зобов`язання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу саме майнових прав за іпотечним договором. Тож, за твердженням ПАТ «Український професійний банк», договір № 52 від 26 березня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року та договір № 52/1 від 26 березня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року укладені відповідно до норм чинного законодавства, з огляду на що відсутні підстави для задоволення вимог зустрічного позову.

05 грудня 2019 року ОСОБА_2 подав до Деснянського районного суду м. Києва заяву про зміну предмета позову, в якій просив змінити предмет позову у частині способу звернення стягнення на іпотечне майно, а саме - з «звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом надання права продажу вказаного предмету іпотеки ОСОБА_2 з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), з правом підпису такого договору позивачем, отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки» на «звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у порядку, визначеному статтями 39, 41, 43 Закону України «Про іпотеку».

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року заява ОСОБА_2 про зміну предмета позову була задоволена.

27 грудня 2019 року представником відповідача було подано відзив, відповідно до якого, представник просила в задоволенні первинного позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 та постановлено розгляд справи здійснювати дистанційно в режимі відеоконференції.

Протягом підготовчого розгляду справи, позивач вимоги перинного позову підтримав, вимоги зустрічного не визнав.

Протягом підготовчого розгляду справи, відповідач, його представник вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, вимоги первинного позову не визнали.

Представник ПАТ «Український професійний банк» до розгляду не з`являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі.

Протягом судового розгляду справи, позивач для участі в відеоконференції до Мукачевського міськрайонного суду Закарпатської області не з`являвся

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 08 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Український професійний банк» укладено кредитний договір № 329, згідно із яким ОСОБА_1 отримав від банку кредит у розмірі 300 000,00 грн на придбання квартири АДРЕСА_1 .

08 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» укладено іпотечний договір, за яким останньому в іпотеку передано вищевказану квартиру за погодженою сторонами оціночною заставною вартістю 544 000,00 грн.

Вказаний іпотечний договір 08 лютого 2011 року був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 903.

08 лютого 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. накладено заборона на відчуження квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрована у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 904.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Так, згідно із довідкою ПАТ «Український професійний банк» від 05 травня 2015 року за № 11/5-02/372, копія якої додавалась представником ОСОБА_1 до відзиву на первісний позов, за весь період кредитування з 08 лютого 2011 року по 05 травня 2015 року ОСОБА_1 сплачено 387 040,49 грн, із яких за основним боргом - 175 000,00 грн, відсотків за користування кредитом - 212 040,49 грн. Станом на 05 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року відсутня.

26 травня 2015 року між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «ФК Аурум Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно із яким ПАТ «Український професійний банк» відступив ТОВ «ФК Аурум Фінанс» права грошової вимоги та всіх пов`язаних з нею прав до ОСОБА_1 за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами.

Укладений між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «ФК Аурум Фінанс» договір відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами був посвідчений 26 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 6270.

Відповідно, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни, згідно із якими статус іпотекодержателя за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року внаслідок відступлення права вимоги набуло ТОВ «ФК Аурум Фінанс». Цей факт підтверджується наданою представником ОСОБА_1 . Інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 175145970 від 24.07.2019.

09 червня 2015 року ОСОБА_1 отримав від в.о. начальника відділу активних операцій індивідуального бізнесу Управління обслуговування клієнтів ПАТ «Український професійний банк» повідомлення на ел. пошту, у якому повідомлялось про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 08 лютого 2011 року новому кредитору - ТОВ «ФК Аурум Фінанс», а також зазначались реквізити нового кредитора.

У червні 2015 року ОСОБА_1 на виконання вимог ст. 516 Цивільного кодексу України та п. 5.8 Кредитного договору отримав повідомлення про відступлення права вимоги і від нового кредитора - ТОВ «ФК Аурум Фінанс». Цей факт підтверджується повідомленням від 15 червня 2015 року за № 1506/15-01, копія якого додавалась представником ОСОБА_1 до відзиву на первісну позовну заяву.

Як підтверджується наданими представником ОСОБА_1 копіями платіжних доручень, ОСОБА_1 з травня 2015 року по 05 травня 2017 року на рахунок ТОВ «ФК Аурум Фінанс» було сплачено 71 985,00 грн, з яких 21 042,51 грн - тіло кредиту, 50 943,11 грн - відсотки за користування кредитом. Отже, з моменту повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК Аурум Фінанс», ОСОБА_1 сумлінно виконував свої кредитні зобов`язання на рахунок нового кредитора, як того і вимагає кредитний договір № 329 від 08 лютого 2011 року та чинне законодавство України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі № 910/10780/16, яке набрало законної сили 12 червня 2017 року (копія додавалась до відзиву на первісну позовну заяву), були повністю задоволені позовні вимоги ПАТ «Український професійний банк» та застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 26 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого за № 6270, який укладений між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «ФК Аурум Фінанс». Вказаним рішенням відновлено становище, яке існувало до укладення договору про відступлення прав вимоги від 26 травня 2015 року, у тому числі відновлено статус ПАТ «Український професійний банк» як іпотекодержателя та/або обтяжувача та визнано наявність у ПАТ «Український професійний банк» права майнової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року та договорами забезпечення.

У вказаному рішенні Господарський суд міста Києва зазначив, що «у період з 10.06.2015 по 07.03.2017 ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «ФК Аурум Фінанс» грошові кошти на загальну суму 67 785,62 грн., що підтверджується копіями відповідних банківських квитанцій.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що відповідні платежі були здійснені ОСОБА_1 хоча і на виконання умов кредитного договору від 08.02.2011, проте одержувачем таких коштів (новим кредитором) був відповідач саме на виконання умов договору відступлення від 26.05.2015.

З огляду на принципи справедливості та добросовісності, керуючись ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги ПАТ «УПБ» про стягнення з ТОВ «ФК Аурум Фінанс» грошових коштів, набутих останнім внаслідок укладення нікчемного правочину, що сплачувались позичальником ОСОБА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідно до кредитного договору № 329 від 08.02.2011, у розмірі 67 785,62 грн».

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, сума заборгованості в розмірі 67 785,62 грн., що була погашена ОСОБА_1 за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року на користь ТОВ «ФК Аурум Фінанс» з 10 червня 2015 року по 07 березня 2017 року, підтверджена і рішенням Господарського суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі № 910/10780/16, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи Деснянським районним судом міста Києва.

Неврахування суми заборгованості призведе до повторного стягнення із ОСОБА_1 суми кредитних коштів, що є неприпустимим та суперечить національному законодавству України і практиці Європейського суду з прав людини.

Як підтверджується наданими представником ОСОБА_1 копіями платіжних доручень, ОСОБА_1 відповідно до висновків рішення Господарського суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі № 910/10780/16, яке набрало законної сили 12 червня 2017 року, з червня 2017 року почав здійснювати погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року на рахунок первісного кредитора - ПАТ «Український професійний банк», і здійснював таке погашення по травень 2019 року включно.

Так, з 08 червня 2017 року по 11 квітня 2019 року включно ОСОБА_1 на рахунок ПАТ «Український професійний банк» було сплачено 93 335,03 грн., з яких: 59 984,98 грн. - тіло кредиту, 33 350,05 грн. - відсотки за користування кредитом.

Таким чином, суд вважає законними та обґрунтованими доводи ОСОБА_1 стосовно того, що станом на 06 березня 2019 року (дату проведення аукціону, на підставі якого між ОСОБА_2 та ПАТ «Український професійний банк» укладені оспорювані договори відступлення права вимоги) розмір вимог за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року становив 56 127,32 грн., який складався із 55 092,29 грн. строкової заборгованості по кредиту (тіла кредиту) та 1 035,03 грн. строкових нарахованих процентів.

У відзиві на зустрічний позов ПАТ «Український професійний банк» зазначив, що він 26 березня 2019 року відступив право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 329 на суму 248 455,71 грн, яка була відображена у його балансі.

Однак, відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими інструментами в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 лютого 2018 року № 14, бухгалтерський облік операцій із фінансовими інструментами здійснюється згідно з економічною суттю цих операцій за балансовими та позабалансовими рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року № 89 (зі змінами) (далі - План рахунків).

Банк відображає в бухгалтерському обліку продаж активів та послуг з відстроченням платежу відповідно до їх економічної суті за рахунками з обліку кредитів згідно з Планом рахунків.

Банк під час здійснення операцій має право використовувати транзитні рахунки, рахунки кредиторської та дебіторської заборгованості відповідно до вимог програмного забезпечення за умови подальшого відображення їх за відповідними рахунками з обліку певного фінансового інструменту.

Банк під час здійснення бухгалтерських проводок за операціями з фінансовими інструментами, визначених цією Інструкцією, використовує перелік згрупованих рахунків (додаток до цієї Інструкції), у якому рахунки згруповані відповідно до їх призначення.

Відповідно до Додатку до вказаної Постанови банками використовуються зокрема наступні рахунки:

Рахунки клієнтів;

Рахунки для обліку номіналу фінансового активу;

Рахунки для обліку нарахованих процентних доходів;

Рахунки для обліку дебіторської заборгованості;

Транзитний рахунок;

Рахунки для обліку процентних доходів;

Рахунок з обліку отриманих штрафів та пені

Рахунки для обліку наданих зобов`язань із кредитування

До набуття чинності Постановою НБУ № 14 діяла Інструкція з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затверджена постановою Правління НБУ № 481 від 27 грудня 2007 року, додатком до якої також було передбачено ведення банками зокрема наступних рахунків:

Рахунки клієнтів;

Рахунки для обліку наданих кредитів;

Рахунки для обліку простроченої заборгованості за наданими кредитами;

Рахунки для обліку нарахованих доходів за наданими кредитами;

Рахунок для обліку інших нарахованих доходів;

Рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів за наданими кредитами;

Рахунки для обліку дебіторської заборгованості;

Транзитний рахунок;

Рахунки для обліку процентних доходів за наданими кредитами;

Рахунок з обліку отриманих штрафів та пені;

Рахунки для обліку наданих зобов`язань з кредитування;

Відповідно до п. 6 постанови Правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» (надалі - Постанова № 75) банк зобов`язаний забезпечити:

1) документування всіх операцій, що здійснюються його відокремленими підрозділами (складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку);

2) своєчасне, повне та достовірне відображення в регістрах бухгалтерського обліку всіх операцій, які здійснюють його відокремлені підрозділи;

3) дотримання відокремленими підрозділами вимог облікової політики банку;

Згідно з п. 14 Постанови № 75 банк здійснює операції протягом операційного дня з обов`язковим формуванням оборотно-сальдового балансу/оборотно-сальдової відомості, регістрів аналітичного обліку та інших регістрів за операціями, що здійснюються з використанням відповідного програмного забезпечення.

Операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні (п. 15 Постанови № 75).

Відповідно до розділу III Постанови № 75 «Документування операцій у банку» (п. п. 41, 42, 59, 61, 83) операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) особові рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість.

Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Однак, особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Банк зобов`язаний за власний рахунок виготовити копії первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на паперових носіях на вимогу інших учасників операцій, а також контролюючих та правоохоронних органів у межах повноважень, передбачених законами України, у разі їх складання та зберігання в електронному вигляді.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що належними, допустимими та достатніми доказами, які могли підтвердити реальність існування заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Український професійний банк» за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року на суму 248 455,71 грн в момент укладення договору № 52 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги є: виписки по рахунках обліку заборгованості за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року за період з 08 лютого 2011 року по 26 березня 2019 року включно, в розрізі обліку заборгованості по кредиту, простроченому кредиту, процентах, прострочених процентах, комісії, простроченій комісії, пені з урахуванням переносів (включно з періодами до/після переносу сальдо) у зв`язку зі зміною плану рахунків; щоденні оборотно-сальдові відомості (за дні, коли наявний рух коштів) за період з 08 лютого 2011 року по 26 березня 2019 року по аналітичних рахунках, що були задіяні в обліку кредиту по клієнту за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року; первинні документи, на підставі яких здійснювався бухгалтерський облік операцій банку за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак ПАТ «Український професійний банк» з метою підтвердження своєї позиції не надав вищевказаних документів ні до відзиву на зустрічний позов, ні до інших процесуальних документів у справі. А відтак твердження останнього щодо того, що на момент укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги за кредитним договором існувало право вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 248 455,71 грн, суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 , що станом на 26 березня 2019 року (дату укладання між ОСОБА_2 та ПАТ «Український професійний банк» оспорюваних договорів відступлення права вимоги) розмір вимог за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року становив 56 127,32 грн, який складався із 55 092,29 грн. строкової заборгованості по кредиту (тіла кредиту) та 1 035,03 грн строкових нарахованих процентів.

Матеріалами справи підтверджується, що після проведення електронних торгів 06 березня 2019 року ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український професійний банк» було погашено тіло кредиту на суму 7 022,78 грн. (в березні 2019) та 4 097,00 грн. (в квітні 2019), а також 2 287,40 грн. відсотків за користування кредитом 10 травня 2019 року.

В п. 5.8 кредитного договору № 329 від 08 лютого 2011 року передбачено, що ПАТ «Український професійний банк» має право поступати право вимоги за вказаним договором третім особам, письмово повідомивши про даний факт Позичальника (тобто ОСОБА_1 ) протягом 5-ти днів після такої поступки.

Наявні в матеріалах справи квитанції не є належними доказами повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами на користь ОСОБА_2 , оскільки з них неможливо встановити, що таке повідомлення направлялось за місцем проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , де ОСОБА_1 проживає з 2015 року.

Про цей факт було відомо ПАТ «Український професійний банк», оскільки саме ця адреса була вказана як місце проживання ОСОБА_1 при розгляді справи № 910/10780/16 у господарських судах.

Вищевикладеним підтверджується, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений ПАТ «Український професійний банк» про відступлення 26 березня 2019 року права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Відтак, у цьому разі застосуванню підлягає ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, розмір строкових платежів за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року протягом березня-травня 2019 року ще зменшився та становить 41 685,11 грн (55 092,29 - 7 022,78 - 4 097,00 - 2 287,40).

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку із введенням тимчасової адміністрації та подальшою ліквідацією ПАТ «Український професійний банк», 06 березня 2019 року на виконання рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 160 від 08 лютого 2019 року проведений електронний аукціон, на якому ОСОБА_2 запропоновано найвищу ціну та його оголошено переможцем лоту F77GL40927, до складу якого входило право вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року та майнові права на предмет забезпечення: квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-02-12-000045-b від 06 березня 2019 року, 26 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Український професійний банк» укладено договір № 52 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Український професійний банк».

Згідно із додатком № 1 до вказаного договору загальна сума прав вимоги кредитора до ОСОБА_1 становить 248 455,71 грн., що складається із строкової основної суми заборгованості по кредиту 55 462,03 грн., простроченої основної суми заборгованості по кредиту - 69 537,97 грн., строкових нарахованих процентів 2 914,67 грн., прострочених нарахованих процентів 42 571,60 грн. та пені 77 969,44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Вище обґрунтовано, що станом на 26 березня 2019 року (дату укладання між ОСОБА_2 та ПАТ «Український професійний банк» оспорюваних договорів відступлення права вимоги) розмір вимог за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року становив 56 127,32 грн., а не 248 455,71 грн., як вказано у договорі № 52 від 26 березня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року.

Тож ПАТ «Український професійний банк» в порушення норм ст. 512, 514 ЦК України передав новому кредитору - ОСОБА_2 - права за спірним кредитним договором в обсязі, що не існували на момент відступлення права вимоги.

Окрім того, відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Засвідчувати такі права можуть лише оригінали первинних документів, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис уповноваженої особи.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 підтверджує своє право вимоги документами, переданими йому ПАТ «Український професійний банк» згідно із актом прийому-передачі № 1 до договору № 52 про відступлення (купівлі-продажу) за кредитним договором. З аналізу вказаного акту вбачається, що ОСОБА_2 передавались копії документів - кредитного та іпотечного договорів від 08 лютого 2011 року.

З огляду на те, що права, які передаються за договором відступлення права вимоги, мають засвідчуватися виключно оригіналами документів, договір № 52 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за кредитним договором від 26 березня 2019 року суперечить також ст. 517 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України (ч. 1) передбачено, що однією із підстав недійсності правочину є суперечність змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, оскільки укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Український професійний банк» договір № 52 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за кредитним договором від 26 березня 2019 року суперечить ст. ст. 512, 514 та 517 ЦК України, то позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання такого договору недійсним підлягають задоволенню.

26 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Український професійний банк» також було укладено договір № 52/1 купівлі-продажу майнових прав за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Український професійний банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 903. Предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором є квартира АДРЕСА_1 .

Згідно із п. 1.1 вказаного договору ОСОБА_2 прийняв у власність права вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло за вказаним іпотечним договором.

Тож суд погоджується із твердженням представника ОСОБА_1 , що договір № 52/1 від 26 березня 2019 року, яким ОСОБА_2 обґрунтовує своє право на звернення стягнення на іпотечне майно, за своєю суттю є договором відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 903.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається із доданої ОСОБА_2 до первісної позовної заяви копії договору № 52/1 від 26 березня 2019 року, такий договір не посвідчений нотаріально.

Згідно із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у вказаному реєстрі іпотекодержателем щодо квартири АДРЕСА_1 за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року досі залишається ТОВ «ФК Аурум Фінанс», а не ПАТ «Український професійний банк» чи ОСОБА_2 .

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому нікчемним правочином є недійсний правочин, недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Таким чином, з огляду на відсутність нотаріального посвідчення, договір № 52/1 від 26 березня 2019 року купівлі-продажу майнових прав за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, ОСОБА_2 на підставі нікчемного договору № 52/1 від 26 березня 2019 року не набув прав іпотекодержателя за іпотечним договором від 08 лютого 2011, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 903. А тому позовні вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним іпотечним договором - квартиру АДРЕСА_1 - не підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

З наведеної норми вбачається, що законодавство передбачає можливість відступлення прав за іпотечним договором за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

З огляду на нікчемність договору № 52/1 від 26 березня 2019 року купівлі-продажу майнових прав за іпотечним договором від 08 лютого 2011 року, відступлення прав за вказаним іпотечним договором не відбулось одночасно із відступленням прав вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року, як того вимагає ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки ПАТ «Український професійний банк», уклавши 26 березня 2019 року договір № 52 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року, втратив статус кредитора, а відтак і іпотекодержателя, а ОСОБА_2 в силу нікчемності договору № 52/1 від 26 березня 2019 року не набув відповідного статусу іпотекодержателя за цим же іпотечним договором, іпотечний договір від 08 лютого 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 903, є припиненим з 26 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 512-514, 517 ЦК України, ст.ст. 24, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 76, 80, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-тя особа - ПАТ «Український професійний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Український професійний банк» про визнання договору недійсним, визнання договору припиненим задовольнити.

Визнати недійсним договір № 52 від 26 березня 2019 року відступлення права вимоги за кредитним договором № 329 від 08 лютого 2011 року, укладений між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_2 .

Визнати припиненим Іпотечний договір від 08.02.2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Український професійний банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 903 з 26 березня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12.10.2020 року.

Суддя А.І. Галась