Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/840/20
Провадження № 2/376/603/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2020 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Віговського С.І.,

при секретарі - Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Сквира за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 (далі - відповідач) звернулася до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») із заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та із заявою за № на отримання кредиту у розмірі 11 602,00 (одна тисяча шістсот два) грн. 00 коп. строком на 24 (двадцять чотири) місяці, підписанням яких підтвердив згоду, що ці заяви разом з умовами отримання кредитів становлять кредитний договір між ними. Позичальник кошти отримав 04 листопада 2016 року. У зв`язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 16 866,39 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 39 коп., що складається з: 7169,50 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 764,91 грн - суми заборгованості за річними відсотками, 3130,98 грн - заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), 5801,00 грн - заборгованості за пенею. 26 червня 2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, відповідно до умов якого товариство набуло права вимоги до відповідача.

У зв`язку з наведеним ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлено належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позові, просив суд їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Від представника відповідача до суду за вх. № 5017/20 від 11.06.2020 року надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначив, що відповідач дійсно отримав кредит в сумі 8000,00 грн., скориставшись послугами «КредитМаркету» і до 02.11.2018 року зобов`язаний був сплатити даний кредит і своєчасно його сплачував, однак представники «КредитМаркету» почали вимагати ще й штрафні санкції.

Вказує, що позивачем до суду не надано кредитного договору, а надано лише заяву № від 04.11.2016 року, яка у розумінні представника відповідача не є договором про отримання кредиту. Крім того, представник відповідача вказує, що про договір відступлення прав вимоги відповідач дізнався лише із позовної заяви; будь-яких інших документів позивач не підписував.

Вважає, що представлені ТОВ «ФК «ЦФР» Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б свідчили, що саме ці умови розумів позичальник при підписанні відповідної заяви позичальника, що умови містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені ТОВ «ФК «ЦФР» розміри та підстави для нарахування відсотків, комісій та пені, або ж в подальшому такі умови не змінювались.

Представник відповідача також звертає увагу суду на те, що згідно наданого позивачем Розрахунку заборгованості, процентна ставка поточної заборгованості за період з 01.11.2017 року по 01.08.2019 року коливається в розмірі від 30 до 43,2 процента, що є надто завищеним.

Крім того звертає увагу на те що за час користування кредитом в розмірі 8000,00 грн. станом на 27.04.2020 року відповідачем сплачено 12340,00 грн., що значно більше ніж тіло кредиту.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача додано, зокрема, розрахункові документи про сплату за кредитний договір, копію листа ТОВ «ФК «ЦФР» до відповідача щодо своєчасності сплати кредиту.

Від представника позивача до суду за вх. № 5367/20 від 22.06.2020 року надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а обгрунтування відзиву на позовну заяву є безпідставним.

Щодо факту укладення кредитного договору № від 04.11.2016 року між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» та отримання відповідачем кредитних коштів зазначає, зокрема, що згідно абз. 1 стор. 3 Заяви № від 04.11.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.03.2015 року становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним як позичальником, а Документ на обробку персональних даних позичальника (а.с. ), Графік платежів до кредитного договору № від 04.11.2016 року (а.с. ) та Платіжне доручення № 197564150 від 04.11.2016 року про видачу кредиту (а.с. ) є додатками до нього. При цьому представник позивача зазначає, що кредитний договір № від 04.11.2016 року та всі додатки до нього засвідчені підписом позичальника ОСОБА_1 . Відповідно до п. 2 кредитного договору № від 04.11.2016 року його складові наступні: сума кредиту - 11602,00 грн.; дата надання кредиту - 04.11.2016 року; строк, на який надається кредит - 24 місяці; початковий процент 4,50 % від суми кредиту - 360,00 грн.; щомісячні проценти 2,50 % від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні проценти 12,00 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів; в разі порушення зобов`язання щоденна пеня 0,3 % від загальної суми прострочення. На підставі пунктів 2.1, 3 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.03.2015 року, позичальник доручив ТОВ «ФК «ЦФР» за реквізитами для перерахунку кредитних коштів, вказаними у Заяві № від 04.11.2016 року: перерахувати 8000,00 грн. на рахунок позичальника ОСОБА_1 ; перерахувати 650,00 грн. на рахунок СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (), призначення платежу - за страховий платіж ОСОБА_1 , за рахунок кредитних коштів; перерахувати 2592,00 грн. на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» (), призначення платежу - оплата страхового платежу за договором страхування № - С від 04.11.2016 року. Крім того, позивачем надана суду Довідка (Графік руху коштів по кредиту) від 16.07.2019 року за вих. № 3482683-SG, яка є первісним бухгалтерським документом, що підтверджує факт здійснення операції з видачі первісним кредитором (ТОВ «ФК «ЦФР») грошових коштів (кредиту) позичальнику ( ОСОБА_1 ) на підставі кредитного договору № від 04.11.2016 року в сумі 11602,00 грн.

Щодо нарахування заборгованості по процентам та пені за кредитним договором № від 04.11.2016 року зазначає, зокрема, що відповідно до п. 2 кредитного договору № від 04.11.2016 року позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячні проценти 2,50 % від суми кредиту згідно з графіком платежів, річні проценти 12,00 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів та в разі порушення зобов`язання щоденну пеню 0,3 % від загальної суми прострочення, що відображається в розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 04.11.2016 року (а.с. ). Розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 04.11.2016 року розроблений, виданий, оформлений первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР», що включають в себе нараховані відсотки, пеню (п. 2 заяви № від 04.11.2016 року), плату за управління кредитом.

Судом встановлено, що 04 листопада 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 11602,00 грн. зі строком повернення у 24 місяців, зі сплатою щомісячних процентів у розмірі 2,50% від суми кредиту, річних процентів - 12,00 % від суми боргу за договором та 0,3 % щоденної пені від загальної суми прострочення в разі порушення зобов`язання.

Відповідачем була заповнена заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на веб-сайті кредитодавця www.kreditmarket.ua та заява № від 04.11.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», які становлять між ним та Товариством договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3 Заяви № від 04.11.2016 року за дорученням ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ЦФР» було перераховано кошти: 8000,00 грн. на рахунок позичальника ОСОБА_1 .

В свою чергу позичальник зобов`язався забезпечити повернення кредиту.

За розрахунками позивача у відповідача виникла заборгованість у розмірі 16866,39 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 39 коп., що складається з: 7169,50 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 764,91 грн - суми заборгованості за річними відсотками, 3130,98 грн - заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), 5801,00 грн - заборгованості за пенею.

26 червня 2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, відповідно до умов якого товариство набуло права вимоги до відповідача.

У матеріалах справи наявне повідомлення ТОВ «ФК «ЦФР» до ОСОБА_1 за вих. № 003413719 від 09.07.2019 року про відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № від 04.11.2016 року станом на 26.06.2019 року у розмірі 16866,39 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 39 коп. ТОВ «ФК «ЄАПБ» .

У матеріалах справи також наявне повідомлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 за вих. № 003413719-1 від 09.07.2019 року про відступлення ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги заборгованості за кредитним договором № від 04.11.2016 року станом на 26.06.2019 року у розмірі 16866,39 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 39 коп. ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, доводи відповідача та його представника викладені у відзиві на позовну заяву, а також доводи представника позивача викладені у відповіді на відзив вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»).

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між ТОВ «ФК «ЦФР» та фізичною особою - споживачем банківських послуг ОСОБА_1 (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому наявні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ЦФР» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які були укладені.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

У зв`язку з цим суд вважає, що ТОВ «ФК «ЦФР» довело, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти саме в сумі 8000,00 (вісім тисяч) грн. 00 коп., які згідно із заявою були перераховані на рахунок, які зазначив ОСОБА_1 , що підтверджується доказами, поданими позивачем, а саме Платіжним дорученням № 197564150 від 04.11.2016 року про видачу кредиту в сумі 8000,00 (вісім тисяч) грн. 00 коп. При цьому в заяві від 04 листопада 2016 року № на отримання кредиту сторони чітко визначили сукупну вартість кредиту, що складається також із щомісячних процентів у розмірі 2,50% від суми кредиту, річних процентів - 12,00 % від суми боргу за договором та 0,3 % щоденної пені від загальної суми прострочення в разі порушення зобов`язання.

Однак, суду не надано доказів перерахування ТОВ «ФК «ЦФР» суми: 650,00 грн. на рахунок СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (), призначення платежу - за страховий платіж ОСОБА_1 , за рахунок кредитних коштів та 2592,00 грн. на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» (), призначення платежу - оплата страхового платежу за договором страхування № - С від 04.11.2016 року.

У частинах 1, 2 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України 2004 року).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом .

Матеріали справи не містять доказів про те, що між СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (), ПАТ «Страхова компанія «ТАС» () та відповідачем ОСОБА_1 04.11.2016 року укладалися договори страхування та як наслідок, відповідач доручив ТОВ «ФК «ЦФР» перевести кошти у розмірі 650,00 грн. та 2592,00 грн., відповідно, на користь вказаних страхових компаній.

Посилання ТОВ «ФК «ЄАПБ» у відповіді на відзив на позовну заяву про те, що відповідно до платіжного доручення № 197564150 від 04.11.2016 року суми коштів 650,00 грн. та 2592,00 грн. перераховані, відповідно, СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (), ПАТ «Страхова компанія «ТАС» () з призначенням платежу «оплата страхових платежів за договорами страхування», спростовується копією цього ж платіжного доручення, наданого позивачем, в якому отримувачем зазначено відповідача ОСОБА_1 , а призначенням платежу є: переказ коштів у розмірі 8000,00 (вісім тисяч) грн. 00 коп. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , надання кредиту згідно кредитного договору № від 04.11.2016 року (а.с. ).

Таким чином суд вважає, що отримання відповідачем кредитних коштів у сукупному розмірі 3242,00 (три тисячі двісті сорок два) грн. 00 коп. (650,00 грн. + 2592,00 грн.) не підтверджено належними та допустимими доказами.

Тому, з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 10493,41 (десять тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 41 коп. без врахування суми страхових платежів (13735,41 грн. (7169,50 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 764,91 грн - суми заборгованості за річними відсотками, 5801,00 грн - заборгованості за пенею) - 3242,00 грн.).

Разом з тим суд вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога в частині стягнення з відповідача 3130,98 грн. заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), зважаючи на наступні підстави.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Суд звертає увагу на те, що умовами договору (п. 2 Заяви № від 04.11.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР») передбачено плату за управління кредитом у розмірі 2,50 процентів від суми кредиту, щомісяця, тобто за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, що є незаконним. Крім того, у договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику.

Так як вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем попереднього договору, у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Доводи представника відповідача, що представлені ТОВ «ФК «ЦФР» Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника, судом спростовуються зважаючи на те, що оскільки дійсно Умови отримання кредитів позивачем не підписані, однак позичальником ОСОБА_1 підписана заява на отримання кредиту, в якій зазначені всі умови отримання кредиту, підстави цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту.

Доводи представника відповідача, що про договір відступлення прав вимоги відповідач дізнався лише із позовної заяви спростовуються тим, що згідно п. 8.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що є складовою частиною кредитного договору № від 04.11.2016 року, позичальник погодився з тим, що кредитодавець може відступити будь-які свої права вимоги та/або перевести будь-які свої обов`язки за кредитним договором на користь іншої (третьої) особи.

Крім того, відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Інші доводи представника відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, не спростовують висновків суду у цій справі, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення з відповідача 10493,41 (десять тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 41 коп. (7169,50 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 764,91 грн - суми заборгованості за річними відсотками, 5801,00 грн - заборгованості за пенею) за кредитним договором № від 04.11.2016 року є доведеними та обґрунтованими. Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів про те, що вказана позивачем заборгованість погашена ним, або розмір цієї заборгованості є іншим. Перехід права вимоги до нового кредитора не позбавляє боржника обов`язку виконувати умови укладеного ним кредитного договору, а неповідомлення про заміну кредитора може тягнути наслідки лише у вигляді виконання зобов`язання колишньому кредитору.

При цьому, суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Оскільки рішення ухвалено на користь позивача частково, то вимоги щодо відшкодування судових витрат, що складаються з судового збору у розмірі 2102,00 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. підлягають, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, задоволенню частково в сумі 1307,75 (одна тисяча триста сім) грн. 75 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 207, 509, 525, 526, 530, 536, 549-552, 610-612, 623-625, 626, 628, 629, 631, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 11, 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», ст.ст. 5, 11-13, 19, 23, 27, 58, 60, 62, 76-81, 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) заборгованість за кредитним договором № від 04.11.2016 року, що складається з 7169,50 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 764,91 грн - суми заборгованості за річними відсотками, 5801,00 грн - заборгованості за пенею, а всього в сумі 10493,41 (десять тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) судовий збір в сумі 1307,75 (одна тисяча триста сім) грн. 75 коп.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: