РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Мукачево Справа №303/3507/20

2/303/1370/20

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

позивач ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, і до досягнення нею двадцяти трьох років.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що донька здобуває вищу освіту в Мукачівському державному університеті на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує значних фінансових витрат необхідних для забезпечення її навчання.

Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких наголосив на тому, що він є батьком чотирьох дітей, троє з яких є неповнолітніми. В свою чергу, на його утриманні перебуває дружина, двоє малолітніх дітей та мати-інвалід, тому він не має можливості сплачувати аліменти на навчання ОСОБА_3 .

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій остання вказує, що відповідач не приймав і не приймає участі у витратах по утриманню дитини, має можливість сплачувати аліменти, але приховує свої доходи. Крім того, у відповідача наявний сертифікат Головного архітектора проектів, який видається на платній основі і за підтвердження якого кожні п`ять років він сплачує біля 8000,00 грн. Також зазначає, що у власності відповідача є житловий будинок, квартира, земельна ділянка та транспортний засіб.

Від відповідача надійшли додаткові пояснення, відносно того, що наявність сертифікату та створення ФОП не означає фактичного і стабільного доходу. У вказаній позивачем квартирі він проживає разом із своєю сім`єю: дружиною та двома дітьми. Крім того, надає матеріальну допомогу сину від іншого шлюбу та своїй матері.

Позивачем також надіслано додаткові пояснення, в яких остання зазначає, що діє виключно в інтересах своє доньки, яка навчається та потребує матеріальної допомоги. Відповідач приховує свої доходи, не довів джерело походження коштів та співмірність розміру отриманих доходів понесеним витратам.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.05.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони по справі.

З даних довідки від 24.06.2020 №891 (а.с. 7) судом встановлено, що ОСОБА_3 навчається в Мукачівському державному університеті на 1 курсі на денній формі навчання, орієнтовний термін закінчення навчання червень 2023 року.

З даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Разом з тим, відповідач по справі 16 листопада 2013 року повторно зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ).

В даному шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) та 20 грудня 2017 року донька ОСОБА_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ).

Згідно з довідкою, виданою Яворівською ДПІ Головного управління ДПС у Львівській області від 29.09.2020 №38625/13-01-73-15 ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року отримав дохід в сумі 12400,00 гривень; за перше півріччя 2020 року доходів не отримував.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить також з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, однією з підстав для присудження до стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання є наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У спірній по справі ситуації слід констатувати, що позивачем доказово не підтверджено об`єктивної можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання.

Разом з тим, відповідачем на підтвердження обставин щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу доньці, подано належні докази щодо перебування на його утриманні дітей від повторного шлюбу та отримання незначного доходу від підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, а також приписи частини шостої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 281, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

4. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 ).

Суддя В.В. Кость