Справа № 727/7195/20
Провадження № 2/727/1513/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 жовтня 2020 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді - Семенко О.В.

секретар судового засідання - Оробець В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду Шевченківського районного суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: с.Чагор, Глибоцького району, Чернівецької області) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Посилається на те, що їх шлюб з відповідачем зареєстрований 01 листопада 2013 року.

У них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 в країні Швеція місто Дандерид.

Посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин, між ними часто виникали суперечки та конфлікти. Шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Примирення між ними неможливе, оскільки подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Крім цього, позивач вказує, що дитина проживає з нею та має право на забезпечення та нормальний життєвий рівень, а тому вважає, що відповідач взмозі надавати матеріальну допомогу, а оскільки він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід, тому повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі.

На підставі норм чинного законодавства просить розірвати їх з відповідачем шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1859 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі і відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.21).

Позивач в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи по суті представник позивача спрямував до суду заяву, де просив розгляд справи здійснювати у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити повністю. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, хоча судова повістка з позовною заявою з додатками неодноразово направлялись відповідачу, однак згідно відмітки на повернутому конверті: «адресат відсутній за вказано адресою».

Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з ряду підстав.

Згідно ч.3 п.п.1, 2 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, оскільки у відповідності до ч.8 п.п.3, 4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи , що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав відзив, суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, і по справі можливо постановити заочне рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - 01 листопада 2013 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1906, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

У сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в місті Дандерид, країна Швеція, що підтверджується витягом про реєстрацію народження дитини (а.с.12-14).

Згідно довідки №536/ГР-77 від 22.11.2016 року, ОСОБА_3 зареєстрований громадянином України (а.с.15).

Причиною розпаду сім`ї стало те, що сторони не проживають разом, втратили почуття любові та поваги один до одного, без чого збереження сім`ї є неможливим. Шлюб існує формально.

Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу.

Позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сім`я сторін розпалась, її зберегти неможливо, спільне життя подружжя і збереження шлюбу на думку суду суперечить інтересам сторін, між сторонами втрачено почуття любові, поваги та гідності один до одного, сторони не підтримують шлюбні відносини, а тому шлюб між ними, необхідно розірвати.

Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками щодо цього обв`язку, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

На даний час мінімальний розмір аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», 50% від прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить з 1 липня 2020 року - 929,50 грн.

З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини.

З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, те що відповідач офіційно не працює та має нерегулярний, мінливий дохід.

Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1ст.141 СК України), враховуючи, що значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини в розмірі 1859 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці.

При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 01 вересня 2020 року.

На підставі викладеного, суд вважає виходячи з обставин справи, матеріального становища сторін, слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1859 грн., щомісячно, починаючи з 01.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дитини не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дітей.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, за позовну вимогу про стягнення аліментів, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 24, 51, 56, 109-112, 141, 150, 157, 180, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 142, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354, 430 ч.1 п.1 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 01 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1906.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер неможливо встановити, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 1859 (однієї тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер неможливо встановити, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 на користь Держави судовий збір за подання позову до суду про стягнення аліментів в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ : Семенко О.В.