Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/2690/19
Провадження № 22-ц/810/137/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Карташова О. Ю., Яреська А. В.,

за участю секретаря Пономарьової В. С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Фастовця В. М. 18.12.2019 року в м. Лисичанську

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 04.12.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг, тобто заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 27.02.2019 року має заборгованість в сумі 66446,83 грн, з яких: 36543,77 грн - тіло кредиту; 6213,92 грн - прострочене тіло кредиту; 00,00 грн - заборгованість про процентам за користування кредитом, 20048,81 грн - нарахованої пені за прострочення зобов`язання, а також штрафів: 500 грн - фіксованої частини; 3140,33 грн- процентної складової.

Позивач, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 66446,83 грн за кредитним договором № б/н від 04.12.2013 року та судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 18 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів укладення між сторонами кредитного договору, умови якого були б порушені відповідачем, а звідси взагалі будь-яких правовідносин, суду не надано, тому підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржник просив скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18.12.2019 року та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 04.12.2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, спочатку в розмірі 5000 грн, а у подальшому цей ліміт банком було збільшено до 41000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Посилаючись на ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» позивач зазначає, що вказані норми не встановлюють обов`язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписання типового бланку або типової Анкети-заяви. Відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. З розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами. Відсутність підпису на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому скаржник вважає, що судом не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2013 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Як вважав суд першої інстанції доказів укладання між сторонами кредитного договору, умови якого були б порушені відповідачем, а звідси взагалі будь-яких правовідносин, суду не надано, тому підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

Оцінюючи у якості доказів укладання сторонами кредитного договору Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, суд першої інстанції прийняв до уваги правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), відповідно до якого ВП ВС дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Крім того, суд першої інстанції вважав неможливим застосування до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу підписання Анкети-заяви (04 грудня 2013 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 березня 2019 р.). Так кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову та вважав, надані позивачем Умови у п.1.1.7.58 містять посилання на анексію Криму, тому відповідач ніяк не міг ознайомитися з ними у 2013-му році (а.с. 18).

Також судом першої інстанції зазначено, що при підписанні Анкети-заяви вбачаються порушення ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, оскільки домовленості щодо розміру процентів за користування кредитом, штрафні санкції тощо повинні бути вчинені у письмовій формі та підписані сторонами, при цьому суд першої інстанції не прийняв як належні докази у справі надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 11) і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 12- 25).

Також судом першої інстанції зазначено, що у наданому позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» міститься посилання на те, що процентну ставку з 01.09.2014 та 01.04.2015 було змінено, тобто повідомлено про факт який вже відбувся (а.с. 11 зв.), та враховуючи, що Анкета-заява була підписана 04 грудня 2013 року, суд першої інстанції вважає, що відповідач не міг ознайомитися з Тарифами, в яких повідомлено про зміну процентної ставки у 2014 році та 2015 році.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у суду немає жодного належного доказу, який би підтверджував не тільки укладання сторонами кредитного договору, а й намірів його укласти, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із таким висновком суду першої інстанції, адже до нього він дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 04.12.2013 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У судовому засіданні апеляційного суду, враховуючи, що судом першої інстанції справу було розглянуто у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, колегією суддів було долучено до матеріалів справи, як складових до наданих суду першої інстанції доказів та на підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду перщої інстанції, довідку про термін дії кредитної картки відповідача ОСОБА_1 , а.с. 65, виписку руху коштів по рахунку ОСОБА_1 за кредитною карткою, а.а.с. 58-63, та довідку про зміну кредитного ліміту, а.с. 64.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за домомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з довідки позивача відповідачем ОСОБА_1 з 04.12.2013 року неодноразово отримувались кредитні картки, останній раз 21.03.2019 року з терміном дії якою - 12/22, а.с. 65.

Як вбачається з виписки руху грошових коштів відповідач ОСОБА_1 активно користувався кредитною карткою з 19.12.2013 року в межах встановленого ліміту 5000 грн, який у подальшому було позивачем збільшено до 41000,00 грн.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що між сторонами було укладено кредитний договір від 04.12.2013 року, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок з можливістю використовувати надані кредитні кошти у межах встановленого ліміту.

За доводами позовної заяви позивач АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених останнім коштів на погашення заборгованості, та станом на 27.02.2019 року має заборгованість в сумі 66446,83 грн, з яких: 36543,77 грн - тіло кредиту; 6213,92 грн - прострочене тіло кредиту; 00,00 грн - заборгованість про процентам за користування кредитом, 20048,81 грн - нарахованої пені за прострочення зобов`язання, а також штрафів: 500 грн - фіксованої частини; 3140,33 грн- процентної складової, що підтверджує наданим розрахунком заборгованості, а.с. 8, 9, здійсненим на підставі інформації щодо руху грошових коштів.

Згідно з п.п. 1-5 ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 04.12.2013 року, укладеного з відповідачем за тілом кредиту в сумі 36543,77 грн та простроченим тілом кредиту в сумі 6213,92 грн, оскільки зазначена сума підтверджена витягом з руху коштів за розрахунковим рахунком відповідача ОСОБА_1 та відповідає його витратам кредитних коштів.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені та штрафі приєднанням відповідача ОСОБА_1 до Умов та правил надання банківських послуг та погодження останнього із запропонованими банком умовами користування послугами банку, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на заяві, тобто позивач вважає, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Дійсно, у ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_1 не підписував Умови та правила надання банківських послуг, Умови користування послугами банку, Витяг з Тарифів, копії яких додані позивачем АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_1 , а.а.с. 11-25.

Більш того, зазначені копії витягів з Умов та витяг з Тарифів взагалі не містять необхідних реквізитів щодо посвідчення копій документів.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету- заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені і комісії, та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку мають здійснюватися нарахування платежів.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), на що посилається позивач неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватбБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції у наданому позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» міститься посилання на те, що процентну ставку з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року було змінено, тобто повідомлено про факт який вже відбувся (а.с. 11 зв.), та враховуючи, що Анкета-заява була підписана відповідачем 04 грудня 2013 року останній не міг ознайомитися з Тарифами, в яких повідомлено про зміну процентної ставки у 2014 році та 2015 році.

Як вбачається з матеріалів справи анкета-заява № б/н від 04.12.2013 року ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, розміру такої пені та штрафів, а тому колегія суддів вважає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не доведена наявність підстав для висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено того, що надані Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 , оскільки не підтверджено, що відповідач був ознайомлений з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній.

Враховуючи, що у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату пені за прострочення зобов`язання і штрафів, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими грошовими коштами позивачем до ОСОБА_1 на заявлено.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а строк виконання такого зобов`язання, який не встановлено, починається з моменту пред`явлення відповідної вимоги, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту в загальній сумі 42757,69 грн.

Наведені висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), а також постанові Верховного Суду від 11 вересні 2019 року у справі № 649/137/17, провадження № 61-25802св18.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Щодо інших доводів скаржника, то колегія суддів вважає за необхідне зауважити те, що саме Велика Палата Верховного Суду, з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, формулює певну практику, яка необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої та судової практики, у той час як висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які скаржник посилається у апеляційній скарзі, обґрунтовуючи підстави для задоволення його позовних вимог, ухвалені судом у конкретних справах щодо конкретних обставин справи та не стосуються виключних правових проблем.

Саме із зазначених підстав, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин сторін висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому враховуючи, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України щодо обов`язкової мотивованої оцінки кожного аргументу учасника справи, а містить аргументацію щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, що виключає можливість внесення змін до оскаржуваного рішення, на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн за звернення з позовом до суду першої інстанції, а.с. 1, та 2881,50 грн за звернення з апеляційної скаргою до апеляційної інстанції, а.с. 50, та з урахуванням підстав для часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають витрати останнього щодо сплати судового збору у загальному розмірі 3090,34 грн пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Лисичанським МВУМВС України в Луганській області 22.09.2004 року, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2013 року за тілом кредиту, станом на 27.02.2019 року, в сумі 36543,77 грн та простроченим тілом кредиту в сумі 6213,92 грн, а всього 42757,69 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 3090,34 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02.04.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді О. Ю. Карташов

А. В. Яресько