Справа №482/358/20
Провадження №22ц/812/699/20 Головуючий у 1-й інстанції Баранкевич В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

1 квітня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Цуркан І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Баранкевич В.О., постановлену 2 березня 2020 року у приміщенні суду у місті Нова Одеса Миколаївської області зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до Виконавчого комітету (виконкому) Новоодеської міської ради,

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Закупки.Пром.Юа»,

треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Інтертайм плюс»,

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Єлєес»,

про визнання рішення протиправним та його скасування, визнання дій про проведення повторного аукціону протиправним, зобов`язання укласти договір,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до виконкому Новоодеської міськради, ТОВ «Закупки.Пром.Юа», треті особи - ТОВ «Інтертайм плюс», ТОВ «Єлєес», про визнання протиправним та скасування рішення виконкому міської ради від 17 січня 2020 року про відмову у затвердженні протоколу про результати аукціону щодо продажу об`єкта приватизації, та про визнання дії виконкому щодо проведення 10 лютого 2020 року повторного аукціону протиправними із зобов`язанням укласти договір купівлі-продажу щодо об`єкта приватизації.

Ухвалою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 2 березня 2020 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Суддя мотивував своє рішення тим, що позивачем усі позовні вимоги пред`явлені виключно до виконкому, який діяв як суб`єкт владних повноважень, а тому за положеннями статей 5, 19 і 20 КАС України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - Родіонова В.Є. просить скасувати ухвалу судді про відмову у відкритті провадження, а справу повернути для продовження розгляду в той же суд, посилаючись на те, що її постановлено з порушенням вимог закону, так як між учасниками справи виник спір про право на майно, а отже такий спір є приватноправовим та виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити із наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя керувався пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України і частиною 2 статті 20 КАС України, вважаючи, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, так як спір виник з відповідачем, який у даних правовідносинах діяв як суб`єкт владних повноважень, що є підставою для визначення юрисдикції адміністративного суду за суб`єктним складом сторін для розгляду цієї справи.

З такими висновками погодитися не можна, враховуючи наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відтак, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Тому Велика Палата Верховного Суду (ВП ВС) при розгляді справи №524/8406/17 у своїй постанові від 29 травня 2019 року проаналізовала вищенаведені положення закону та визначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто за передбачених законом умов, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що приймаючи рішення про підвідомчість спору суду відповідної юрисдикції, суддя суду першої інстанції повинен керуватися саме цими підставами у їх сукупності: суб`єктним складом правовідносин, предметом спору та характером спірних матеріальних правовідносин, а не самим фактом прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваних позивачем рішень.

Так, відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із статями 4 і 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади або орган місцевого самоврядування при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень у сфері публічно-правових відносин, тобто передбачених нормами публічного права суспільних відносинах, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Статями 16, 25 і 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські, районні і обласні ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання, зокрема, здійснення від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності.

Таким чином органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів та здійснюється за згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

У справі, що переглядається, позивач ОСОБА_1 просив визнати протиправним рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування - виконкому щодо продажу об`єкта приватизації - нерухомого майна з аукціону, відмовою у фактичному визнанні його новим власником майна, проведенні повторного аукціону, здійсненого відповідачем у межах своїх повноважень по розпорядженню правом комунальної власності, тобто здійсненого ним у якості представника власника майна, та як наслідок просив суд зобов`язати представника територіальної громади укласти з ним договір купівлі-продажу відносно спірного нерухомого майна.

За загальним правилом, передбаченим у частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з приватноправових відносин, які вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника, який обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень, або ці дії суб`єктом здійснені у межах повноважень представника власника комунального майна.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення, і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

За правовими висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №504/1438/14а зазначено, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У справі, що переглядається, суть позовних вимог ОСОБА_1 зводиться до оскарження рішень виконкому, якими вирішувалося питання комунальної власності територіальної громади м. Нова Одеса Миколаївської області, чим, на думку позивача, порушено його майнове право на участь у приватизації комунальної власності та отримання нерухомого майна за наслідками проведеного аукціону.

Тобто між сторонами у справі існує спір про право, тобто приватноправовий спір, який підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Тому колегія суддів вважає помилковими висновки судді суду першої інстанції, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет і підстави заявлених вимог цей спір має вирішуватися за правилами ЦПК України як приватноправовий.

За таких обставин суддя помилково відмовив у відкритті провадження у цивільній справі, наслідком чого є скасування ухвали у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи і вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Родіонової В.Є. - задовольнити.

Ухвалу судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 2 березня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи і вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з цього дня як дати складення повного судового рішення.

Головуючий О.О.Ямкова

Судді О.В.Локтіонова

С.Ю.Колосовський