Справа № 161/9528/20
Провадження № 2/161/2621/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.

Позовну заяву мотивує тим, що 03.08.2019 року ОСОБА_3 позичив у нього кошти в розмірі 30000 грн., на підтвердження чого власноручно написав розписку, в якій терміну повернення коштів не вказав. Свої зобов`язання перед відповідачем він виконав, надавши відповідачу в борг грошові кошти в обумовленому договором позики розмірі. Однак, станом на день звернення з даним позовом в суд ОСОБА_3 кошти за договором позики не повернув, незважаючи на те, що ним відповідачу 28.04.2020р. надсилався лист-вимога щодо повернення коштів.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. та 3387,58 грн. процентів за користування позикою.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, просив залишити без розгляду позовну вимогу щодо стягнення з відповідача відсотків за користування позикою в сумі 3387,58 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування позикою залишено без розгляду, за заявою позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, заперечував щодо його задоволення в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем частково повернуто суму боргу. Крім того, представник відповідача не заперечував факту укладення договору позики між сторонами.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та подані позивачем та представником відповідача докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи випливає, що згідно розписки від 03.08.2019 року відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 30000 гривень, які зобов`язувався повернути.

Таким чином, про укладення між сторонами вказаного договору позики свідчить розписка, складена відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 4) факт написання якої, зі слів представника відповідача, ОСОБА_3 визнаний.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на день розгляду даної справи відповідач ОСОБА_3 борг за договором позики від 03.08.2019 року позивачу не повернув.

Будь-яких доказів іншого стороною відповідача суду надано не було, а тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідачем частково повернуто суму позики.

Як випливає із змісту ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відсутність у розписці запису про зобов`язання особи повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти .

Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень ст. 1049 ЦК України , щодо обов`язків позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2018 року у справі № 686/218757/16-ц.

Оскільки договором позики, оформленим розпискою, не встановлений строк повернення позики , кошти мають бути повернені позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (абзац 2 ч.І ст.1049 ЦК

України).

Судом встановлено, що позивачем був надісланий лист - вимога відповідачу, але останній ніяким чином не відреагував на нього .

З урахуванням наведеного, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 30000 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Крім того, враховуючи результати вирішення спору та його характер, той факт, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, з урахуванням ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ст.ст. 1-4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що з відповідача у справі на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 2, 5, ч.3 ст. 12, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

ухвалив :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: Рівненська область, Млинівський район, с.Довгошиї грошові кошти за договором позики від 03.08.2019р. в сумі 30000 грн. (тридцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 в дохід держави 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строк у подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: Рівненська область, Млинівський район, с.Довгошиї.

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.