ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7496/20 Справа № 210/1322/20 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання- Кислиця І.В..

сторони справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

відповідач-Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,

третя особа- Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 02 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2019 року позивачі звернулись до суду із позовом до до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначили, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 між побутовими споживачами природного газу, що проживають в будинку АДРЕСА_1 та АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» був укладений типовий договір постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору розподілу природного газу є щомісячне споживанням ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Сумлінно виконуючи всі умови даного договору споживачі регулярно оплачували рахунки ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» за спожитий природний газ згідно договору та в терміни, визначені в рахунках. В свою чергу АТ «Криворіжгаз» в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобов`язання, визначені п.6.2. даного договору в частині забезпечення споживачів безперервним постачанням природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором та забезпечення належної якість надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору. АТ «Криворіжгаз» встановило споживачам на будинок за адресою: АДРЕСА_2 загальнобудинковий вузол обліку газу.

В травні 2017 року споживачам стало відомо, що для них АТ «Криворіжгаз» в односторонньому порядку з 01.04.2017 року почало нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу. Даний факт підтверджується копіями розрахункових квитанцій.

Дані дії АТ «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» споживачі вважають незаконними.

Фактичний об`єм розподіленого природного газу по об`єкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності об`єкта споживача.

Оскільки позивачі як побутові споживачі за договором розподілу природного газу не забезпечені індивідуальними лічильниками газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до пункту 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Отже, дії АТ «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , оскільки такі дії вчиненні з порушенням положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу побутовим споживачам природного газу, що проживають в будинку АДРЕСА_1 АТ «Криворіжгаз» ставить у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та Закону України «Про захист прав споживачів».

Власником (балансоутримувачем) багатоквартирного будинку є фізична або юридична особа, якій одноособово належить право володіння, користування та розпоряджання багатоквартирним будинком.

Отже, багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок як цілісність є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до положень чинного законодавства.

Таким чином, за відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не можливо застосувати положення пункту 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

У зв`язку з цим, є вісі підстави вважати незаконними дії АТ «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу в будинку АДРЕСА_1 та незаконними нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» об`ємів спожитого природного газу побутовим споживачам природного газу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу.

В квітні 2017 року на час виникнення спірних правовідносин був чинним Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції зі змінами, внесеними Законом від 09.04.2015 року №329-VIII. Відповідно до положень статті 6 цього Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу» з метою забезпечення повного комерційного (приладового) обліку природного газу в побуті відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території було зобов`язано вжити заходи до оснащення в повному обсязі квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу: до 01.01.2016 року - якщо природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; до 01.01.2018 року, - якщо природний газ використовується тільки для приготування їжі.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 16.04.2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, АТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування роздільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні АТ «Криворіжгаз». АТ «Криворіжгаз» на протязі 2011-2019 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання споживачам.

Таким чином, забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу будинку АДРЕСА_1 зобов`язане газорозподільне підприємство АТ «Криворіжгаз».

При цьому, Закон відокремлює категорії споживачів за видами споживання та не передбачає обов`язку встановлювати загальнобудинковий лічильник замість індивідуальних лічильників газу в квартирах кожного споживача газу. Крім того, будь-яких пільг для визначення черговості встановлення газових лічильників чинне законодавство не передбачає.

АТ «Криворіжгаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Покровського району м. Кривого Рогу. Згідно структури тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу АТ «Криворіжгаз» в період з 2011 року по теперішній час закладається встановлення квартирних лічильників газу, як це передбачено статтею 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на АТ «Криворіжгаз».

За таких обставин, позивачі просяли суд визнати незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 ; визнати незаконним встановлений АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01.04.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; визнати право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу; визнати, що АТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року позовні вимоги позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів задоволені частково.

Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним, встановлений Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_12 ).

Зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01.04.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_12 ). режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Визнано за побутовим споживачем природного газу ОСОБА_11 право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником в квартирі за адресою: АДРЕСА_12 , за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» на користь держави судовий збір в розмірі 26064 (двадцять шість тисяч шістдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі до АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

При цьому, скаржник зазначає, що серед усіх позивачів по даній справі лише позивач ОСОБА_11 є власиком квартири, інші позивачі лише зареєстровані в квартирах. Також, вказує, що в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачами послуг за спожитий природний газ, є інформація про нараховані до сплати суми. Наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів приєднання позивачів до типового договору розподілу природного газу.

Окрім того, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів незаконності дій АТ «Криворіжгаз щодо встановлення загальнобудинкогого вузла обліку газу в будинку позивачів, у зв`язку з чим похідні вимоги щодо зміни режиму нарахування, також підлягають скасуванню. Наголошує на тому, що за адресою позивачів відповідач встановив загальнобудинковий вузол обліку природного газу, який було введено в дію 09.03.2017 року, отже за адресою позивачів забезпечено облік природного газу відповідно до вимог Закону в редакції, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин.

В апеляційній скарзі, позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ігнорування судом правових висновків Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07.11.2018 року по справі №314/2435/17, порушують питання про часткове скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», та вимог позивачів про визнання, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.01.2020 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальні газові лічильники газу. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Позивачі, посилаючись на лист ПАТ «Криворіжгаз» від 04.01.2018 року №Кд 01.3.-ЛВ-220-0118, адресований позивачу ОСОБА_11 , вказують, що цей лист документально підтверджує факт масового порушення відповідачем прав всіх споживачів, що проживають в будинку АДРЕСА_1 .

Скаржники вважають необґрунтованим та несправедливим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав в задоволенні позовних вимог позивачів в частині визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за свій рахунок в термін до 01.01.2020 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальні газові лічильники газу.

Відзив на апеляційні скарги всторін не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивачів та представника відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг позивачів та відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ «Криворіжгаз» не підлягає задоволенню, тоді як апеляційна скарга позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підлягає задоволенню,виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та видно з матеріалів справи, що позивачі по справі є або власниками, або зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_13 , та є споживачами послуг з газопостачання за вказаною адресою.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,від 16 квітня 2015 року №1274 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, АТ «Оператор Газорозподільних Систем «Криворіжгаз» видано ліцензію на господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривого Рогу (крім житлового масиву «Інгулець» Інгулецького району в м. Кривому Розі) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні АТ «Оператор Газорозподільних Систем «Криворіжгаз».

Отже, спір між сторонами виник з приводу неправомірного встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинку позивачів, відмови відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» встановити за власний рахунок індивідуальні лічильники природного газу у кожній квартирі будинку де мешкають позивачі та зобов`язання відповідача за свій рахунок в термін до 01.01.2020 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальні газові лічильники газу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів в частині визнання незаконними дій АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу, суд першої інстанції виходив з обов`язку встановлення суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для населення, що дозволяє визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем та оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, дії відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість індивідуальних квартирних лічильників газу побутовим споживачам є неправомірними.

Задовольняючи вимоги позивачів в частині визнання незаконним встановлений АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу та про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01.04.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, суд виходив з того, що ці вимоги є похідними від вимог про визнання незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку, які суд визнав неправомірними, тому й похідні вимоги підлягають задоволенню.

Відмовляючи позивачам в задоволенні їх вимог про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Криворіжгаз», суд виходив з того, що позивачами не надано доказів порушення такого права з боку відповідача, окрім позивача ОСОБА_11 .

Відмовляючи позивачам в задоволенні їх вимог в частині зобов`язання відповідача забезпечити позивачів індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками у строк до 01.01.2012 року, суд виходив з того, що таке забезпечення передбачено законом у строк до 01 січня 2021 року, який на час розгляду справи не настав.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами позивачів, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом ГРС, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС, Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є споживачами природного газу, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком №1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року №1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі по справі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Разом з тим, згідно зі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Також зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Таким чином, стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №214/2435/17, яку в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України колегія суддів враховує при застосуванні до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що комерційний (приладовий) облік природного газу для побутових споживачів, позивачів по справі відповідачем було встановлено на законних підставах, оскільки позивачами не надано доказів незаконності дій відповідача по встановленню загальнобудинкогого вузла обліку газу в будинку позивачів, у зв`язку з чим вимоги позивачів про визнання незаконними дії відповідача по встановленню загальнобудинкогого вузла обліку газу та відповідно похідних вимог щодо зміни режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу підлягають скасуванню, колегія суддів відхиляє, оскільки Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» має вищу юридичну силу ніж план розвитку газорозподільної системи АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, яким було передбачено встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу за адресою позивачів за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Згідно пунктів 2,3 глави 1 Розділу ІХ Кодексу ГРМ, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

За ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС, комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС, межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Судом встановлено, що відповідачем встановлено загальнобудинковий прилад обліку природного газу для мешканців будинку АДРЕСА_1 та не було надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, жодного доказу про складання Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, який у встановленому законом порядку було б погоджено із споживачами або ж з їх представником.

Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на будинок позивачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, що право позивачів на встановлення індивідуальних газових лічильників не порушене, з огляду на наступне.

Згідно п.п. 3,4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу, позивачів по справі, в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог про визнання незаконними дій відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок, в якому проживають позивачі буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Зважаючи на те, що позивачі не надавали згоду на встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на їх будинки, сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі індивідуальних, тому АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний встановити індивідуальні лічильники газу для населення, у квартирі позивачів, в яких вони використовують газ тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року, у зв`язку з чим їх права, як споживачів, порушені та підлягають судовому захисту, тому колегія суддів погоджується з доводами позивачів щодо порушення їх прав та вважає, що ця вимога є законною та обґрунтованою і повинна бути задоволена.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.5 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

19 січня 2018 року набрав чинності Закон України №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» щодо встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу. Зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року індивідуальних лічильників.

На час звернення позивачами, а саме 02.04.2020, до суду з уточненим позовом діяла редакція ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка не змінилась і на час ухвалення судом першої інстанції рішення, яка передбачала встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року індивідуальних лічильників.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача забезпечити позивачів індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками у строк до 01 січня 2021 року, оскільки таке забезпечення передбачено законом у строк до 01 січня 2021 року, який на час розгляду справи не настав, колегія суддів вважає невірним.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з наведених вище обставин не дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та зобов`язання Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за свій рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, у зв`язку з чим, рішення суду в цій частині на підставі положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивачів, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно рішення суду в частині відмови у визнанні за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та в частині відмови у визнанні, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, підлягає скасуваню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

Окрім того, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 , також підлягає скасуванню з зухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог виходив з того, що, звертаючись з даним позовом до суду, позивач ОСОБА_1 надав суду ксерокопію свого паспорту, з якого слідує, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_14 , з 11.05.1993 року, тоді, як позовні вимоги ОСОБА_1 пред`являє з приводу визнання неправомірними та зобов`язання відповідача вчинити певні дії стосовно нарахування за спожитий природний газ й встановлення індивідуального лічильника за адресою: АДРЕСА_15 , проте, доказів того, що він є співласником квартири за вказаною вище адресою, суду не надано, а в матеріалах справи наявна копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з якого слідує, що1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_15 належить ОСОБА_14 .

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За змістом ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи видно, що дану справу, суд першої інстанції розглянув в порядку ч.5 ст.279 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

03 серпня 2020 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , в якій останній зазначив, що 17.07.2020 року йому стало відомо про те, що рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.07.2020 року йому було відмовлено в задоволенні його позовних вимог з тих підстав, що ним не було надано документів, які підтверджують, що він є власником або співвласником квартири АДРЕСА_16 , та просив суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на Ѕ частину зазначеної квартири (а.с.221).

З наданої позивачем ОСОБА_1 копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ ч. квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_17 (а.с.222).

На підставі викладеного, колегія суддів приймає до уваги наданий позивачем доказ, оскільки, суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, пославшись на копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого слідує, що1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_15 належить ОСОБА_14 , належним чином не перевірив іншого співвласника квартири, яким є позивач ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено його право власності на Ѕ частину квартири, у зв`язку з чим, позовні вимоги, заявлені останнім підлягають повному задоволенню.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_12 , оскільки, як правильно зазначив суд, в першій позовній заяві ОСОБА_12 не була заявлена позивачем, а в уточненій позовній заяві ОСОБА_12 зазначена позивачем та останньою підписана сама уточнена позовна заява, однак в прохальній її частині вимоги до відповідача по справі, позивачем ОСОБА_12 заявлено не було.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст.141ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі, коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI«Про судовий збір» за подання позову немайнового характеру.

Позивачі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звільнені від сплати судового збору при зверненні з даним позовом.

Оскільки судом першої інстанції було задоволено три позовні вимоги з п`яти пред`явлених десятью позивачами, та одна вимога позивача ОСОБА_11 , суд стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 26064,80 грн.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено дві позовні вимоги одинадцяти позивачів (задоволені вимоги позивача ОСОБА_1 ), які не були задоволенні судом першої інстанції, рішення суду в частині визначеного судом судового збору підлягає зміні в частині збільшення розміру судового збору з 26064,80 грн. до 45 403,20 грн., відповідно розрахунку: 11 позивачів х 840,80 грн. х 5 вимог 840,80 грн. (задоволена судом вимога позивача ОСОБА_11 ), що дорівнює 45 403,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ч. 2 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задовольнити в повному обсязі.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у визнанні за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та в частині відмови у зобов`язанні АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за свій рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів задовольнити.

Визнати незаконним встановлений Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутового споживача природного газу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_17 ).

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01.04.2017 року поновити для побутового споживача природного газу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_17 ) режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Визнати за побутовими споживачами природного газу, позивачами по справі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_17 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_11 ), право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Визнати, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу», зобов`язано за власний рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_17 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_12 ).

Змінити рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року, в частині стягнутого судом розміру судового збору, збільшивши, стягнутий судом з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір з 26064,80 грн. (двадцяти шісти тисяч шістдесяти чотирьох гривень вісімдесяти копійок) до 45 403,20 грн. (сорока п`яти тисяч чотириста трьох гривень двадцяти копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: