Справа № 136/1841/19
Провадження № 22-ц/801/715/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокуСправа № 136/1841/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рапсодія» про стягнення коштів за користування землею,

Рішення ухвалив суддя Кривенко Д. Т.

Рішення ухвалено 23 січня 2020 року у м. Липовці Вінницької області

Дата складення повного тексту рішення 23 січня 2020 року,

Встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Рапсодія» про стягнення коштів за користування землею, мотивуючи свої вимоги тим, що її батькові ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 082547, виданого Липовецькою райдержадміністрацією Вінницької області 10 червня 2003 року на підставі розпорядження № 110 Липовецької райдержадміністрації від 23 травня 2003 року, зареєстрованого Липовецьким районним відділом земельних ресурсів в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 85, належала земельна ділянка площею 3,8781 га кадастровий номер :02:000:0085 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 06 серпня 2009 року була зареєстрована спадкова справа № 390/2009, доказом чого є Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06 серпня 2009 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона є спадкоємцем майна, що належало її батькові ОСОБА_2 .

Згідно виданої Відділом Держкомзему у Липовецькому районі довідки № 1538 від 08 квітня 2011 року про правовий статус земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_2 , обмеження та сервітути у використанні земельної ділянки відсутні.

Відповідно до відповіді наданої Держземагенством у Липовецькому районі № 97-28-99.2-3468/2-16 від 27 грудня 2016 року договір оренди земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Струтинської сільської ради між ОСОБА_2 і ТОВ «Рапсодія» чи будь-яким іншим орендарем, у відділі відсутній.

Згідно довідки № 191 від 16 травня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Струтинської сільської ради Липовецького району, земельний пай, належний ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до невитребуваних часток (паїв) не відноситься.

Струтинська сільська рада на запит адвоката повідомила про те, що сільська рада не проводить моніторингу використання та обробітку земельних ділянок, які знаходяться за межами населеного пункту і належать до приватної власності, в тому числі і земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0085, що належить ОСОБА_1 .

Після оформлення права власності на спадкове майно, навесні 2017 року вона виїхала на земельну ділянку, де з`ясувала, що її земельну ділянку використовує ТОВ «Рапсодія», засіявши її пшеницею. Також вона з`ясувала, що протягом усього часу після смерті її батька, ТОВ «Рапсодія» використовувало її земельну ділянку без відповідних документів.

Вона усно звернулася до керівництва ТОВ «Рапсодія» із вимогою про усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою і виплату їй коштів за 10 років фактичного користування землею.

11 травня 2017 року її чоловік ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення злочину посадовими особами ТОВ «Рапсодія» за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, яка належить їй.

Не погодившись із висновками поліції, вона 16 червня 2017 року повторно звернулася до Липовецького відділення поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення керівництвом ТОВ «Рапсодія», яке здійснило самозахоплення земельної ділянки.

Дане звернення належним чином поліцією розглянуто не було, що змусило її звертатися до ДБР із заявою про вчинення поліцією злочину, а саме - приховування злочину.

На адвокатський запит ТОВ «Рапсодія» надало відповідь № 320 від 12 грудня 2017 року, в якій зазначило: «10 жовтня 2017 року у ТОВ «Рапсодія» відбулися зміни як у складі учасників так і в складі виконавчого органу товариства. У зв`язку з цим, з моменту таких змін у товаристві тривають процедури ревізії та аудиту, в тому числі з метою виявлення та належного виконання усіх зобов`язань товариства перед третіми особами. Однак, в ході таких дій товариством наразі також ще не було виявлено доказів використання останніми належної ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки без належних правових підстав».

Доказами використання її земельної ділянки відповідачем є свідчення свідків, відповідне клопотання про їх виклик буде заявлено нею до суду у встановленому законом порядку.

При розрахунку розміру орендної плати позивач посилається на п. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» № 92/2002 від 02 лютого 2002 року у редакції від 19 серпня 2008 року, згідно якої плата за оренду земельних часток (паїв) має бути не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Плата за користування землею розраховується та стягується з урахуванням нормативно-грошової оцінки землі на час здійснення розрахунку, враховуючи індексацію. Оскільки на час подачі позову нормативно-грошова оцінка землі ще не проіндексована, то в основу розрахунку позивач поклала нормативно-грошову оцінку станом на 2018 рік.

Згідно із Витягом із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки № 601/0/214-18 від 14 серпня 2018 року нормативно- грошова оцінка земельної ділянки становить 152 268,00 грн., а 3 % становитиме - 4 568,04 грн. за один рік. Із 2007року по 2017 рік (10 років) орендна плата земельної ділянки становитиме: 4 568,04 грн. х 10 років = 45 680,40 грн.

Також позивач вказала, що земельна ділянка належить їй з часу відкриття спадщини - з 26 липня 2007 року, проте, право на звернення до суду із даним позовом у неї виникло після реєстрації її права власника у встановленому законом порядку - із 10 грудня 2016 року. Тому вона вважає, що процесуальний строк на звернення до суду із даним позовом розпочався із 10 грудня 2016 року, а раніше вказаної дати до суду вона звернутися не могла.

В зв`язку з цим просила визнати причини пропуску нею строку для звернення до суду із даним позовом поважними і поновити їх; стягнути з відповідача на її користь заборгованість за користування земельною ділянкою за період з 2007 року по 2017 рік в розмірі 45 680,40 грн.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Рапсодія» про стягнення коштів за користування землею, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Зазначила, що рішення суду в порушення вимог ст. 263 ЦПК України є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи; рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає до скасування. В апеляційній скарзі позивач не навела обставин та не обґрунтувала своїх вимог щодо направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відповідач ТОВ «Рапсодія» відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або відзиві) на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справим надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

До апеляційної скарги позивачем не додано будь-яких доказів, на які вона посилається у своїй апеляційній скарзі, а також відповідачем недодано доказів до відзиву, оскільки сам відзив не поданий.

За таких обставин суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 082547, виданого Липовецькою райдержадміністрацією Вінницької області 10 червня 2003 року на підставі розпорядження № 110 Липовецької райдержадміністрації від 23 травня 2003 року, зареєстрованого Липовецьким районним відділом земельних ресурсів в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 85, ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 3,8781 га кадастровий номер :02:000:0085 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 10 грудня 2016 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Кицюком О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1558, із якого вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька - ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із: земельної ділянки площею 3,8781 га (кадастровий номер :02:000:0085), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкова справа № 390/2009. Право власності на земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 10, 11).

Згідно виданої Відділом Держкомзему у Липовецькому районі довідки № 1538 від 08 квітня 2011 року про правовий статус земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_2 , обмеження та сервітути у використанні земельної ділянки відсутні (а. с. 15).

Відділ Держгеокадастру у Липовецькому районі надав 27 грудня 2016 року відповідь № 97-28-99.2-3468/2-16, якою повідомив ОСОБА_1 про те, що договір оренди земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Струтинської сільської ради між ОСОБА_2 і ТОВ «Рапсодія» у відділі відсутній (а. с. 16).

Згідно довідки № 191 від 16 травня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Струтинської сільської ради Липовецького району, земельний пай, належний ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до невитребуваних часток (паїв) не відноситься (а. с. 17).

Струтинська сільська рада на запит адвоката повідомила, що сільська рада не проводить моніторингу використання та обробітку земельних ділянок, які знаходяться за межами населеного пункту і належать до приватної власності, в тому числі і земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0085, що належить ОСОБА_1 ; всі земельні ділянки, що розташовані за межами населеного пункту моніторить Управління Держгеокадстру (а. с. 21).

Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 601/0/214-118 від 14 серпня 2018 року, наданого Відділом Держгеокадастру у Липовецькому районі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0085 станом на 14 серпня 2018 року становить - 152 268,00 грн. (а. с. 14).

На адвокатський запит ТОВ «Рапсодія» надало відповідь № 5742 від 22 грудня 2017 року, яким повідомило, що 10 жовтня 2017 року у ТОВ «Рапсодія» відбулися зміни як у складі учасників так і в складі виконавчого органу товариства. У зв`язку з цим, з моменту таких змін у товаристві тривають процедури ревізії та аудиту, в тому числі з метою виявлення та належного виконання усіх зобов`язань товариства перед третіми особами. Однак, в ході таких дій товариством наразі також ще не було виявлено доказів використання останніми належної ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки без належних правових підстав. А також товариство запропонувало ОСОБА_1 надати докази на підтвердження фактів того, що товариство у період з 2007 року по 2016 рік без належних правовстановлюючих документів начебто користувалося належною їй земельною ділянкою (а. с. 23).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту незаконного користування ТОВ «Рапсодія» належною їй земельною ділянкою площею 3,8781 га кадастровим номером :02:000:0085 в межах згідно з планом, що розташована на території Струтинської сільської ради, як недобросовісним користувачем, у зв`язку із чим останній повинен нести обов`язок передання усіх доходів від майна, які було одержано або можна було одержати за весь час володіння таким майном. А наданий позивачем на підтвердження обставин наведених у позові висновок за матеріалами перевірки за зверненням ОСОБА_3 , складений інспектором СРПП № 2 Липовецького ВП ГУНП ОСОБА_4 , не може встановлювати чи підтверджувати вказані обставини, оскільки за правилами ЦПК України обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, є вирок, ухвала або постанова суду, в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте вказаних доказів матеріали справи не містять та іншого не встановлено.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: п. 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач ОСОБА_1 , подавши в суд позовну заяву, виклала у ній зміст позовних вимог: про стягнення коштів за користування землею; визначила спосіб у який просить захисти свої права власника земельної ділянки: просила стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за користування земельною ділянкою за період з 2007 року по 2017 рік в сумі 45 680,40 грн.

Такі позовні вимоги вона обґрунтувала тим, що відповідач використовував належну їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2016 року земельну ділянку без належних правовстановлюючих документів. При цьому визначення розміру заборгованості за користування земельною ділянкою вона обґрунтовує тим, що плата за користування землею розраховується і стягується з урахуванням нормативної грошової оцінки землі і розмір плати за оренду земельної ділянки має бути не меншим 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, і саме такий розмір визначений у пункті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)».

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до частини 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

За правилами статей 125 і 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом - Законом України «Про оренду землі».

Згідно положень статей 13 і 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Однією із істотних умов договору оренди землі, згідно вимог статті 15 Закону України «Про оренду землі», є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Стаття 21 Закону України «Про оренду землі» визначає, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата, згідно вимог статті 22 Закону України «Про оренду землі» справляється у грошовій формі.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» № 92/2002 від 02 лютого 2002 року із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 725/2008 від 19 серпня 2008 року, визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними й достатніми: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають справо обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування); суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На виконання таких вимог цивільного процесуального закону позивачем не доведено і судом не встановлено факту існування між сторонами договірних відносин, у тому числі орендних: між власником земельної ділянки ОСОБА_1 (орендодавцем) та відповідачем (орендарем).

Існування інших правовідносин, наявність яких надавала б позивачу право вимоги до відповідача про сплату на її користь коштів, у тому числі і заборгованих коштів, за користування належною їй земельною ділянкою, позивач у своєму позові не навела, а, отже, не довела.

Також позивач не зазначила у своєму позові та не довела будь-яких інших обставин, існування яких слугувало б підставами, визначених законом, для стягнення на її користь із відповідача заборгованості за користування земельною ділянкою.

Крім цього, згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, позивач у своєму позові не виклала обставин та не зазначила доказів, які б відповідали вимогам статей 76-80 ЦПК України, на їх підтвердження, які б свідчили про використання відповідачем належної їй земельної ділянки у період з 2007 року по 2017 рік.

Отже, судом першої інстанції вірно прийнято рішення про відмову у задоволені позову, оскільки позивач не довела своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги в тому, що судом не надано належної оцінки такому письмовому доказу як інформації Відділу Держгеокадастру у Липовецькому районі від 27 грудня 2016 року про те, що договір оренди земельної ділянки із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Струтинської сільської ради, між ОСОБА_2 та ТОВ «Рапсодія» у відділі відсутній, що є свідченням про те, що товариство використовувало спірну земельну ділянку без належних правових підстав та не сплачувало за користування землею, незважаючи на те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а також не надано оцінки матеріалам перевірки працівниками СРПП Липовецького ВП ГУНП, які підтверджують факт самовільного використання земельної ділянки відповідачем, є безпідставними, оскільки у рішенні суду зазначені докази відображені, проаналізовані судом та надана оцінка і за наслідками такого аналізу не встановлено факту незаконного користування товариством спірною земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі позивач зазначила, що суд порушив вимоги п. 2 ч. 3 і п. 6 ч. 4 статті 274 ЦПК України, позбавивши її права захисту своїх законних прав та інтересів у судовому порядку; що суд порушив вимоги ч. 3 статті 2 ЦПК України щодо верховенства права, гласності і відкритості судового процесу та його повного фіксування технічними засобами, змагальності сторін у справі.

Проте, ці міркування позивача не є порушенням судом першої інстанції вимог цивільного процесуального законодавства.

Так, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом у порядку позовного провадження (загального або спрощеного) (пункт 2 частини 2). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд за межі України тому з батьків хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина 4).

Відповідно до частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1).

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарги, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина 9 статті 19 ЦПК України). Тобто дана справа є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує 192 100,00 грн. (позов поданий 07 жовтня 2019 року, ціна позову зазначена позивачем - 45 680,40 грн.).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України).

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частина 2 статті 274 ЦПК України). А згідно із пунктом 6 цієї частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Однак, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , звернувшись в суд за вирішенням даного спору заявила одну вимогу - про стягнення коштів за користування землею і просила стягнути заборгованість за користування земельною ділянкою в сумі 45 680,40 грн. (а. с. 2-5).

Згідно вимог частини 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи у порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи суд виніс ухвалу про відкриття провадження 16 жовтня 2019 року, у якій вказав про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначивши розгляд справи по суті на 23 січня 2020 року на 11:00 годину, без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 25-26).

Копію цієї ухвали суд надіслав учасникам справи, у тому числі і позивачу ОСОБА_1 та її представнику - адвокату Чубенко С. В. (а. с. 27), яка отримана 29 жовтня 2019 року представником позивача Чубенко С. В. (повноваження представника згідно ордера серії ВН № 122678 від 03 жовтня 2019 року - з усіма правами, наданими законом позивачу/відповідачу) (а. с. 6-7), про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на аркуші справи 28. Направлена на адресу позивача копія ухвали повернулася до суду не врученою позивачу ОСОБА_1 із зазначенням поштою причини: «За вказаною адресою адресат не проживає. 6.11.2019» (а. с. 31-32).

За правилами статті 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частина 4). Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина 5).

Згідно вимог частини 1 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Позивач ОСОБА_1 у позові зазначила адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 2), і саме на таку адресу суд надіслав їй копію ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 23 січня 2020 року на 11:00 годину, без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 31-32).

Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (частина 2). Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться (частина 3). Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (частина 4). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (частина 5). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (частина 7). При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться (частина 8).

Як свідчать матеріали справи, провадження відкрито 16 жовтня 2019 року, а розгляд справи відбувся 23 січня 2020 року, тобто з дотриманням вимог щодо 30-ти денного терміну. Позивач при подачі позову не заявляла про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін і не заявлялося таке клопотання представником позивача після отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Також в апеляційній скарзі позивач вказала про порушення судом першої інстанції вимог ст. 2, 12 ЦПК України, згідно яких суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зобов`язаний сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; про порушення вимог статей 43 і 49 ЦПК України; про обмеження права позивача обґрунтувати належність конкретного доказу, що передбачено ч. 3 статті 77 ЦПК України.

Однак, наведене міркування позивача не є порушенням вимог процесуального закону з огляду на наступне.

Стаття 175 ЦПК України зобов`язує позивача викласти свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування у своїй позовній заяві (частина 1). Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5 частини 3).

При недотриманні таких вимог до позовної заяви застосуються положення статті 185 ЦПК України, згідно якої суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1). В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2). Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3).

Подана ОСОБА_1 позовна заява відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, про що зазначив суд в ухвалі від 16 жовтня 2019 року про відкриття провадження у цивільній справі, а отже, у позовній заяві позивач виклала вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, а також виклала обставин, якими вона вважала за необхідне обґрунтувати свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини (а. с. 25).

Доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції позбавив позивача можливості надати відповідні докази та допитати свідків є безпідставними і такими, що не узгоджуються із вимогами Цивільного процесуального кодексу України, а саме із вимогами статті 83 ЦПК України, якою передбачено, що сторони (отже і позивач) подають докази у справі безпосередньо до суду і позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (частини 1 і 2), чого позивачем ОСОБА_1 не було зроблено при подачі до суду у жовтні 2019 року позовної заяви.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
В. В. Сопрун