Номер провадження 2-о/754/346/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08 жовтня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Сенюти В.О.

при секретарі: Каліта І.С.

заявника: ОСОБА_1

представника заінтересованої особи: Михальова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису.

Подану заяву мотивує тим, що з травня 2019 року по травень 2020 року заявниця проживала разом із ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання, ОСОБА_2 регулярно вживала спиртні напої, погрожувала, кричала нецензурною лайкою, забирала особисті речі та перешкоджала доступу до речей доньки заявниці - ОСОБА_3 , в результаті вказаних дій, заявниця декілька разів викликала поліцію. З цього приводу, заявниця також зверталася до Служби у справах дійте та сім`ї, оскільки доньці на момент виникнення конфлікту було лише 5 місяців. За результатами розгляду вказаних заяв була проведене профілактична бесіда. В серпні 2020 року відносно ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. ОСОБА_2 на даний час не проживає за вказаною вище адресою, проте продовжує навідуватися, кричати та погрожувати тим, що відбере право власності на квартиру. Разом із заявницею також проживає бабуся ОСОБА_4 , яка і впускає ОСОБА_2 до квартири. ОСОБА_2 застосовує силу відносно ОСОБА_4 , свідком чого була заявниця. Таким чином, заявниця вважає, що вона та її донька є особами, що зазнали домашнього насильства. На підставі викладеного, заявниця просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні перемови з ОСОБА_1 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб та обмежити спілкування із донькою заявниці.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 подану заяву підтримала, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечував, просив у задоволенні заяви відмовити.

Вислухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою заявниці ОСОБА_1 .

З пояснень заявниці вбачається, що після травня 2020 року, заявниця разом із донькою проживає за адресою АДРЕСА_2 ., а за адресою реєстрації знаходиться один раз на місяць.

Як вбачається з копії відповіді начальника Деснянського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві стосовно ОСОБА_2 було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Проте представником заінтересованої особи було надано копії постанов Деснянського районного суду м. Києва від 01.04.2020 року та від 11.09.2020 року, відповідно до яких провадження були закриті за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); (п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, її доньки та бабусі ОСОБА_4 , настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 2, 5-7, 10-12, 76-83, 211, 258, 259 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 12.10.2020 року.

Суддя: В.О.Сенюта