Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/3315/20

провадження № 2/755/5459/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31 349,50 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року стягнуто з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 295,75 грн. 23.12.2019 року відповідач здійснив остаточний розрахунок і виплати позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 295,75 грн. 20.02.2020 року постановою Київського апеляційного суду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року залишено без змін. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що відповідач у порядку статті 117 КЗпП України зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за період з часу звільнення з 25.07.2019 року по день фактичного розрахунку 23.12.2019 року, за 106 робочих дні, у розмірі 31 349,50 грн. (106х295,75 грн. =31 349,50 грн.),

15 вересня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 64-66)

Відповідач Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 15 вересня 2020 року строк, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі з підстав, що містить письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. (а.с. 70-74)

09 жовтня 2020 року позивачем подано письмову відповідь на відзив, відповідно до якої позивачем підтримано позовні вимоги з підстав, що містить зміст позовної заяви. (а.с. 86-88)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2018 року наказом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва № 194-к прийнято позивача на роботу з строком випробування 1 (один) місяць озеленювачем 2 розряду на дільницю парку «Новодарницький» з 01 листопада 2018 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису 5876,00 грн. (а.с. 61).

25 липня 2019 року наказом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва № 138-К позивача звільнено з посади озеленювача 2 розряду дільниці парку «Новодарницький» за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України 25 липня 2019 року (а.с. 61).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2020 року, стягнуто з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва, , юридична адреса: 01014, вул. Залізничне шосе, 61, м. Київ, на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять) грн. 75 коп. (без врахування прибуткового податку й інших обов`язкових платежів). (а.с. 55-59, 60-63)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 295,75 грн., суд зробив розрахунок визначення розміру збереженої середньої заробітної плати, сума якої обчислюється із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин).

З змісту розрахунку при звільненні № УЗ000000037 від 25 липня 2019 року вбачається, що за травень та червень 2019 року позивачу нараховано заробітну плату в загальному розмірі 11 830 грн. 00 коп. (6 506,50 грн. + 5323,50 грн.). Тому судом розраховано середньоденну заробітну плату позивача за травень та червень 2019 року у розмірі 295 грн. 75 коп. ((6 506,50 грн. + 5323,50 грн.): 40 робочих днів). (а.с. 62)

За даними Довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва 23.12.2019 року перераховано на рахунок ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 295,75 грн. (а.с. 53)

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини третьої ст. 94 Кодексу законів про працю України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Оплата праці - це будь-який заробіток, обчислений, як правило, в грошовому виразі, який за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу або надані послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 570/4522/14-ц: «Доводи касаційної скарги відповідача про помилкове незастосування судом принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку є необґрунтованими, оскільки застосування цього принципу при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду та можливе в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог. В даному випадку вимоги позивача щодо розміру належних їй при звільненні сум задоволено апеляційним судом у повному обсязі, у зв`язку з чим суд правильно виходив з відсутності підстав для застосування принципу співмірності і зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.»

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи вищенаведені положення трудового законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31 349,50 грн., розрахованого за період з часу звільнення з 25.07.2019 року по день фактичного розрахунку 23.12.2019 року, за 106 робочих дні, у розмірі 31 349,50 грн. (106х295,75 грн. =31 349,50 грн.), виходячи з середньоденної заробітної плати - 295,75 грн., визначеної рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.022020 року, розрахунок якої проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

При цьому судом ураховано, що вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум задоволено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року у повному обсязі, у зв`язку з чим суд в розрізі даного спору виходить з відсутності підстав для застосування принципу співмірності і зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що відповідає розсуненням, наведеним у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 570/4522/14-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва (, юридична адреса: 01014, вул. Залізничне шосе, 61, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31 349,50 грн. та судовий збір у розмірі 840,80, а всього на загальну суму 32 190 (тридцять дві тисячі сто дев`яносто) гривень 30 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 жовтня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган