Провадження №22-ц/812/1503/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 487/9074/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Колосовського С.Ю.

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління комунального майна Миколаївської міської ради

про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою

Управління комунального майна Миколаївської міської ради

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Бобровою І.В. 17 червня 2020 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 23 червня 2020 року

у с т а н о в и в:

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Миколаївської міської ради від 28 травня 1999 року за нею закріплено квартиру АДРЕСА_1 . З 7 травня 1999 року по 29 серпня 2008 року позивачка навчалася в Очаківській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради та мала статус дитини сироти, а потім до 5 червня 2012 року продовжила навчання у Комунальному ВНЗ «Новобузький педагогічним коледж».

Втім рішенням виконкому ММР від 28 листопада 2008 року квартиру АДРЕСА_1 включено до складу службових приміщень і видано спеціальний ордер на це житло ОСОБА_2 , а рішенням виконкому від 27 березня 2009 року спірна квартира виключена зі складу службових і видано ордер на заселення житлового приміщення ОСОБА_2 , який зареєструвався в цій квартирі.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2013 року, рішення виконкому ММР від 27 березня 2009 року було скасовано, ордер визнано недійсним, ОСОБА_1 вселена в квартиру АДРЕСА_1 , а попередній наймач ОСОБА_2 виселений з даної квартири.

З 14 липня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою приватизувати квартиру ОСОБА_1 звернулась до органів приватизації. Проте, отримала відмову обґрунтовану тим, що відбулося самочинне збільшення площі квартири за рахунок прибудови.

Посилаючись на те, що відмова в приватизації є незаконною, вона особисто жодних перепланувань не здійснювала, а Управління комунального майна Миколаївської міської ради порушує її права на приватизацію, позивач просила зобов`язати Управління комунального майна Миколаївської міської ради винести розпорядження про безоплатну передачу у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року позов задоволено. Зобов`язано Управління комунального майна Миколаївської міської ради винести розпорядження про безоплатну передачу у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 . Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі Управління комунального майна Миколаївської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що площа квартири , яку позивач просила приватизувати, самовільно збільшена за рахунок забудови та безпідставно перебрав на себе адміністративно-дискреційні повноваження та ухвалив оскаржуване рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечувала доводи апеляційної скарги, оскільки вважає, що нею були подані усі необхідні документи для приватизації., але відділ приватизації безпідставно їй відмовив. Тому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнали та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Представник відповідача у судове засіжання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача, апеляційну скаргу підтримують та просять її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 вселилася до спірної квартири лише в 2015 році, а матеріали інвентарної справи не містять будь-яких даних про здійснення саме позивачем перебудов спірної квартири, то підстави для відмови у приватизації, передбачені чинними нормами закону, відсутні, а тому задовольнив позов.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими доводами суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №291 від 28 травня 1999 року за ОСОБА_4 , 1989 р.н., закріплено однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно копії довідки №42 від 19 березня 2019 року, виданої Очаківською загальноосвітньою санаторною школою-інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалася в Очаківській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради з 7 травня 1999 року по 29 серпня 2008 року та мала статус сироти. Постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до копії довідки №62 від 26 лютого 2019 року, виданої Комунальним ВНЗ «Новобузький педагогічним коледж», ОСОБА_4 навчалась у даному навчальному закладі з 1 вересня 2008 року по 5 червня 2012 р. та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

В серпні 2013 року ОСОБА_4 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12 вересня 2013 року.

Разом з тим, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2015 року встановлено, що рішенням виконкому ММР від 28 листопада 2008 року квартиру АДРЕСА_1 включено до складу службових приміщень і видано спеціальний ордер на це житло ОСОБА_2 , а рішенням виконкому від 27 березня 2009 року спірна квартира виключена зі складу службових і видано ордер на заселення житлового приміщення ОСОБА_2 , який зареєструвався в цій квартирі. При цьому, зазначеним рішенням суду, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 8 вересня 2013 року, дане рішення виконкому ММР від 27 березня 2009 року було скасовано, ордер визнано недійсним, ОСОБА_1 вселена в квартиру АДРЕСА_1 , а попередній наймач ОСОБА_2 виселений з даної квартири.

Відповідно до копії довідки №1265 від 06.06.2016 року, виданої ПП «ЖЕК-10» ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 14 липня 2015 року.

Звертаючись у 2019 році до органу приватизації, позивач отримала консультацію та вичерпний перелік документів, які вона мала надати для приватизації спірної квартири. Усі необхідні документи позивач додала до заяви про приватизацію нерухомого майна.

Листом Управління комунального майна ММР від 25 липня 2019 року №1332/10/01/08/19 ОСОБА_1 було відмовлено у винесенні розпорядження про приватизацію вищезазначеного житла у зв`язку з самочинним збільшенням площі квартири за рахунок забудови площею 8,5 кв.м..

Із досліджених у судовому засіданні у суді першої інстанції матеріалів інвентарної справи №1580 за адресою: АДРЕСА_6 , а саме журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, вбачається, що станом на 17 жовтня 2012 року загальна площа квартири АДРЕСА_7 складала 20,8 кв.м.

Після вселення та реєстрації місця проживання позивача у квартирі

АДРЕСА_1 14 липня 2015 року, останньою було замовлено технічний паспорт зазначеної квартири, відповідно до якого, станом на 6 липня 2016 року загальна площа квартири АДРЕСА_7 складає 26,9 кв.м.

Відповідно до положень статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами другою та третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396 (далі Положення), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно рішення виконавчого комітету у Миколаївської міської ради №291 від 28 травня 1999 року за ОСОБА_4 , 1989 р.н., закріплено однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 .Разом з тим, відповідно до наданого позивачем технічного паспорту квартири станом на 6 липня 2016 року, її загальна площа становить 26,9 кв.м, а житлова площа 12,7 кв.м. (збільшено за рахунок добудови твмбуру , збільшений по площі забудови на 8,5 кв.м.)

Згідно з пунктом 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Згідно частини другої статті 100 ЖК Української РСР виконання робіт, унаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця, якщо інше не передбачено договором найму.

Статтею 179 ЖК Української РСР визначено, що користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №5), власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Проте позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження отримання нею дозволу наймодавця та органу місцевого самоврядування на переобладнання або перепланування спірної квартири, та введення зазначених у технічному паспорті приміщень в експлуатацію, а тому орган приватизації обґрунтовано відмовив у передачі зазначеної квартири у власність в порядку приватизації.

Посилання позивача на те, що переобладнання квартири здійснив попередній наймач, не звільняє її від обов`язку отримання дозволу на здійснення переобладнання та не надає останній права на приватизацію житлового приміщення без отримання зазначених документів.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , то рішення суду відповідно до п.4 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна Миколаївської міської ради задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

С.Ю. Колосовський

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року.