Справа № 583/783/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка справу за скаргою ОСОБА_1 в порядку судового контролю за виконанням судового рішення щодо зупинення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2020 року до суду надійшла скарга представника ОСОБА_1 адвоката Нежевело В.В. в порядку судового контролю за виконанням судового рішення щодо зупинення виконавчого провадження, в якій просить суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Матюк Я.Б. від 21.02.2020 р. про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП № 60727112 про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з ОСОБА_2 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду від 21.10.2016 р. № 583/2495/16-ц (2/583/863/16) про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, починаючи стягувати з 05.08.2016 р. на користь матері дочки ОСОБА_1 ; окремою ухвалою вжити заходів належного реагування на виявлені порушення норм чинного законодавства.

Скаргу мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 21.10.2016 р. № 583/2495/16-ц задоволений позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, починаючи стягувати з 05.08.2016 р. на користь матері дочки ОСОБА_1 . Постановою державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області Матюк Я.Б. від 27.11.2019 р. відкрите виконавче провадження № 60727112. Із сайту Мінстерства юстиції заявник дізнався, що постановою Лебединського ВДВС від 21.02.2020 р. зупинено вчинення виконавчих дій з посиланням на те, що надійшла ухвала суду № 950/2492/19 від 14.02.2020 р. про зупинення справи № 583/2495/16-ц від 4.11.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/3 частини. Копію постанови від 21.02.2020 р. як процесуального документу станом на день подання скарги до суду заявнику не доведено. Зазначає, що такий вид забезпечення позову як зупинення до моменту набрання рішенням суду у справі № 950/2492/19 законної сили стягнення за виконавчим листом № 583/2495/16-ц не передбачено як можливий доступний захід процесуального забезпечення в розумінні чинного ЦПК. За змістом ухвали суду про забезпечення позову вирішується зупинення будь-якого стягнення за виконавчим листом № 583/2495/16-ц про стягнення на утримання малолітньої доньки. Слово «аліменти» взагалі відсутнє в резолютивній частині ухвали Лебединського районного суду від 14.02.2020 р. про забезпечення позову. Отже постанова Лебединського ВДВС від 21.02.2020 р. не відповідає змісту ухвали суду, яке покладено в основу постанови Лебединського ВДВС. Заявниця наголошує на тому, що відповідно до практики Верховного суду є недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконавець зобов`язаний здійснювати виконавче провадження з дотриманням засад, передбачених ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», тому вона звернулася до суд з вказаною скаргою.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

Державний виконавець Лебединського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Матюк Я.Б. в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. В письму відзиві державний виконавець зазначила, що заперечує проти задоволення скарги та просить відмовити в її задоволенні, мотивуючи тим, що на виконанні в Лебединському РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 60727112 з виконання виконавчого листа № 583/24954/16-ц від 04.11.2016 р., виданого Охтирським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття та сплачувати аліменти ОСОБА_1 . Вищевказаний виконавчий документ надійшов до відділу 26.11.2019 р., 27.11.2019 було відкрито виконавче провадження. 17.12.2019 р. надана копія позовної заяви від 04.10.2019 р. про припинення аліментів за рішенням суду та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також копія заяви про забезпечення позову щодо зупинення виконавчого провадження у справі № 950/2492/19. Також 21.02.2020 р. боржник надав ухвалу Лебединського районного суду про зупинення виконавчого провадження та 21.02.2020 р. державним виконавцем винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши копії матеріалів виконавчого провадження № 60727112, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що на виконанні у Лебединського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження ВП № 60727112 з виконання рішення Охтирського міськрайонного суду від 21.10.2016 р. № 583/2495/16-ц (2/583/863/16) про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, починаючи стягувати з 05.08.2016 р. на користь матері ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Матюк Я.Б. від 27.11.2019 р. відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Матюк Я.Б. від 21.02.2020 р. зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 583/2495/16-ц, виданого 04.11.2016 р. Охтирським міськрайонним судом про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з ОСОБА_2 до вирішення по суті.

Зі змісту постанови вбачається, що підставою зупинення вчинення виконавчих дій стала ухвала суду № 950/2492/19 від 14.02.2020 р. про зупинення справи № 583/2495/16-ц від 04.11.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини, яка надійшла до Лебединського міськрайонного відділу ДВС.

Судом встановлено, що ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 14.02.2020 р. задоволено заяву про забезпечення позову та зупинено до моменту набрання рішенням суду у справі № 950/2492/19 законної сили стягнення за виконавчим листом № 583/2495/16-ц, виданим на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.10.2016 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтями 1, 2, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки зупиненнявчинення виконавчий дій державним виконавцем.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Як вбачається з постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, державним виконавцем зупинено вчинення виконавчих дій відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», так як надійшла ухвала суду про зупинення справи № 583/2495/16-ц.

Між тим, не погоджуючись з прийнятим державним виконавцем рішенням, стягувачка ОСОБА_1 зазначає, що постанова Лебединського ВДВС від 21.02.2020 р. не відповідає змісту ухвали суду, яке покладено в основу постанови Лебединського ВДВС, зокрема, щодо відсутності в резолютивній частині ухвали Лебединського районного суду від 14.02.2020 р. слова «аліментів», та вказує на те, що відповідно до практики Верховного суду є недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Тобто фактично заявниця висловлює свою незгоду з ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 14.02.2020 р. щодо зупинення стягнення за виконавчим листом № 583/2495/16-ц.

Проте, із встановлених судом обставини, суд вважає, що державним виконавцем правомірно та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадженні» було зупинено вчинення виконавчих дій у даному виконавчому провадженні, оскільки чинним законодавством чітко встановлено, що державний виконавець зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи скаржника про наявність порушень вимог Закону під час винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 21.02.2020 р. не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, а тому на даний час скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналогічні положення встановлені в ч. 1, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що в даному випадку державним виконавцем Лебединського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Матюк Я.Б. не було допущено порушення вимог закону, тому заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7,12, 13, 76-89, 447-451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 в порядку судового контролю за виконанням судового рішення щодо зупинення виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області Н.Б. Плотникова