Справа № 505/1158/18
Провадження № 2/505/333/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2020 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Павловської Г. В.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу в за позовною заявою ОСОБА_1 до Подільської міської ради Одеської області, третя особа - державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 . Після смерті матері відкрилась спадщина на все її майно. За життя її матері, ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №414-К, зареєстрованого 17 жовтня 2001 року на Одеській товарній біржі, укладеного між ОСОБА_3 (від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 ) та її матір`ю

ОСОБА_2 намір прийняти спадщину вона звернулась до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину однак, отримала відмову, оскільки вищевказане нерухоме майно належало матері на підставі договору купівлі-продажу №414-К, зареєстрованого 17 жовтня 2001 року на Одеській товарній біржі та нотаріусом не визнається право власності спадкодавця на спадкове майно та факт належності квартири на підставі угоди, зареєстрованої на біржі.

У зв`язку з цим просила постановити рішення суду яким визнати, що її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя належала квартира АДРЕСА_1 (до перейменування Котовську) право власності на яку вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2001 року, укладеного між ОСОБА_3 (від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 ) та її матір`ю ОСОБА_2 . Визнати за нею, ОСОБА_1 , як за спадкоємицею за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на спадкове майно, квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач, представник Подільської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просив розглянути справу за відсутності представника, проти позовних вимог позивача не заперечують.

Третя особа державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса, заперечень щодо винесення рішень не мають.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.07.2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років в м. Подільську Одеської області померла ОСОБА_2 , актовий запис №550.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті.

Отже, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 заповіт не складала, тому успадкування спадщини яка відкрилась після її смерті має здійснюватися за законом.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є її донька - позивач по справі ОСОБА_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.12.1977 року, ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Котовську Одеської області, в графі батько записано російською « ОСОБА_6 », в графі мати записано російською « ОСОБА_2 ».

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 14 червня 2000 року, у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Котовської міської ради Одеської області 14 червня 2000 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_1 », актова запис №73.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Квартира АДРЕСА_1 , належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №414-К, зареєстрованого на Одеській товарній біржі у «Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю, реєстраційний № 414-К від 17 жовтня 2001 року. Зареєстровано в Котовському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу під №62 стор. 15, р. №7288, інвентаризаційна справа №74 від 03.06.2002 року.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 квітня 2018 року за вих..№1531/02-31 вбачається, що державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Ільницькою Г.П. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки позивачем надано Договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі у «Журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю», реєстраційний №414-К від 17 жовтня 2001 року на квартиру АДРЕСА_1 . Наданий Договір купівлі-продажу зареєстрований з порушенням діючого на той час законодавства, а саме: Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року.

За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення спірного правочину, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу).

За змістом статей 128,153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956 XII ( в редакції чинній на момент укладання спірного правочину) не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. (з наступними змінами) за № 1952-1, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином, реєстрація КП «Інвентаризатор» за ОСОБА_2 права власності на квартиру на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №414-К від 17.10.2001 року, зареєстрованого Одеською товарною біржою, а не нотаріусом, станом на жовтень 2001 року не суперечило чинному законодавству.

Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі.

Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований КП «Інвентаризатор», тому ОСОБА_2 на підставі статей 128, 153 ЦК в ред. 1963 року і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на спірну квартиру та правомірно володіла нею.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З врахуванням вищенаведеного та в зв`язку із тим, що договір від 17 жовтня 2001 року належним чином не був нотаріально посвідчений, а право власності на майно не зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію, відтак позивач позбавлений можливості на оформлення спадщини в нотаріальному порядку, за таких обставин, суд вважає, що позовна заява ґрунтується на вимогах закону та підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141,263,265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Подільської міської ради Одеської області, третя особа - державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя належала квартира АДРЕСА_1 (до перейменування Котовську) право власності на яку вона набула на підставі договору купівлі-продажу №414-К від 17 жовтня 2001 року, укладеного між ОСОБА_3 (від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємицею за законом першої черги, після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Су д д я Г.В.Павловська

Повне судове рішення складено 03 березня 2020 року.