Справа № 644/ 834 /20
29 вересня 2020 року м. Харків
Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Сітало А.К.,
за участю секретаря судового засідання Трач М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вініцький М.В. звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 15.03.2018 року в розмірі 5 608 088,05 грн.; інфляційні втрати в розмірі 72 905,14 грн. та 3 % річних в розмірі 70 523,63 грн., а всього стягнути 5 751 516,82 грн.
Ціна позову визначена позивачем в розмірі 5 751 516,82 грн.
Відповідно до п. 5 Договору позики, встановлено, що зазначені в п. 4 Договору суми позики передаються позичальником та мають бути отримані позикодавцем в м. Харкові.
В строк, зазначений в договорі позики, грошові кошти обумовлені договором відповідачем повернуті не були, що свідчить про порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання. Позивач зазначає, що відповідач відмовляється виконувати свій обов`язок в добровільному порядку та не повертає грошові кошти за договором позики.
Представник позивача зазначає, що станом на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову, відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 230500 доларів США, яка за курсом НБУ станом на 21.01.2020 року, та становить 5 608 088,05 грн.
Крім того, представник позивача зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору позики у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається відсотків від простроченої суми заборгованості в розмірі 3 % річних та інфляційних збитків.
Ухвалою суду від 14.02.2020 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження у зв`язку з чим призначено підготовче судове засідання.
У визначений судом строк до закінчення підготовчого судового засідання, відповідачем відзив на позовну заяву не подавався.
Ухвалою суду від 13.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вініцького М.В. до суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу без його участі та участі позивача та задовольнити позовні вимоги повністю. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.03.2018 року між позивачем (позикодавцем) ОСОБА_1 та відповідачем (позичальником) ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, який укладено у простій письмовій формі.
Відповідно до умов договору позики, позивач передав, а відповідач одержав грошову суму у розмірі 7 555 905,00 грн. (сім мільйонів п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`яносто п`ять гривень 00 коп.), що є еквівалентом 290 500,00 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення договору.
Відповідно до п. 5 Договору позики, встановлено, що зазначені в п. 4 Договору суми позики передаються позичальником та мають бути отримані позикодавцем в м. Харкові.
В строк, зазначений в договорі позики, грошові кошти обумовлені договором відповідачем повернуті не були, що свідчить про порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання. Відповідач відмовляється виконувати свій обов`язок в добровільному порядку та не повертає грошові кошти за договором позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач взятий на себе обов`язок не виконав.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі еквівалентному 230500 доларів США, яка визначена за курсом НБУ станом на 21.01.2020 року та становить 5 608 088,05 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частина друга ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стягнення 3% річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України це плата за користування чужими коштами.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент в доларах США), суд приходить до висновку, що нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає.
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 76, 81, 82, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 11, 192, 525, 526, 530, 533, 610, 611-612, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 376,52 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.
Повний текст судового рішення складено 09.10.2020 року.
Суддя: А. К. Сітало