ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/620/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2020 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.,

при секретарі Скромній І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» про стягнення заробітної плати, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» про стягнення заробітної плати.

Свої вимоги позивач мотивувала наступним. З квітня 2012 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем - Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародна академія екології та медицини».

Згідно з поданою заявою та на підставі наказу ОСОБА_1 було продовжено термін перебування на посаді проректора з організаційно-правових питань Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» на 0,5 ставки за сумісництвом на наступний навчальний рік, а саме: на період з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року, де остання і виконувала належним чином покладені на неї посадові та трудові обов`язки до 31.08.2017 року.

У поданому позові ОСОБА_1 зазначає, що з січня 2017 року до моменту подання позовної заяви відбувалися постійні зміни у керівництві приватного навчального закладу, у зв`язку із чим, позивач ОСОБА_1 перестала отримувати заробітну плату, яка їй раніше щомісячно нараховувалась та виплачувалась через відкритий 20.10.2015 року у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» рахунок для виплати заробітної плати № НОМЕР_1 .

Також позивач вказує, що заяву про звільнення із займаної посади до навчального закладу не подавала та будь-якого повідомлення від навчального закладу про звільнення не отримувала.

07.09.2017 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою вимогою до відповідача щодо виплати їй заробітної плати за відпрацьований період з січня 2017 року по 31 серпня 2017 року. Згідно з отриманим повідомленням з поштового відділення, відповідач - Приватний вищий навчальний заклад «Міжнародна академія екології та медицини» отримав листа 08.09.2017 року, однак ніякої відповіді ОСОБА_1 на своє звернення не отримала, розрахунку належних їй сум при звільненні від відповідача вона також не отримала та заробітна плата на її картковий рахунок перерахована не була.

Позивач в позовній заяві вказує, що останній раз заробітна плата у сумі 6500,00 гривень за січень місяць 2017 року була виплачена ОСОБА_1 у січні 2017 року. За період роботи з 1 лютого 2017 року по 31 серпня 2017 року заробітна плата не виплачувалась, а відповідно розмір невиплаченої заробітної плати відповідачем станом на 01.09.2017 року становить 45 500, 00 гривень, а саме: 6 500, 00 грн. (розмір заробітної плати за останній місяць) помножений на 7 місяців (період не виплаченої заробітної плати) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Також, посилаючись на ст. 117 КЗпП України, позивач зазначає про необхідність виплати Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародна академія екології та медицини» середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 01.09.2017 року по день фактичного звернення до суду, а саме по 04.12.2017 року, що становить 95 днів.

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі ст. 43 Конституції України, ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України та керуючись Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вважає, що на її користь підлягає стягненню: 45 500, 00 грн. (розмір невиплаченої заробітної плати за період роботи з 01.02.2017 по 31.08.2017) + 19 919,60 грн. (сума за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 01.09.2017 по 04.12.2017), що разом становить 65 419, 60 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні в залі суду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти доводів позивача заперечував та просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування своєї позиції останній подав до суду відзив на позовну заяву від 24 травня 2018 року, в якому зазначив про фактичне невиконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків з 08.02.2017 року по 31.07.2017 року, оскільки остання не з`являлась на робоче місце в ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини», при цьому не повідомляла керівництво про причини не виходу на робоче місце, на телефонні дзвінки не відповідала.

Також, відповідач зазначив, що 29.03.2017 року на адресу позивача було надіслано лист-повідомлення вих. № 83 від 29.03.2017 року із проханням з`явитися на своє робоче місце для надання пояснень з приводу відсутності на роботі з 08.02.2017 року по 29.03.2017 року, однак відповіді отримано не було.

Представник відповідача у своєму відзиві зазначає, що працівниками ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини» здійснювалося документування відсутності на робочому місці позивача, що мало наслідком складання актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, внесення відповідних відомостей до табелів обліку робочого часу та складання проректором по персоналу доповідних керівнику ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини».

Таким чином, відповідач, посилаючись на ст. 1 Закону України «Про оплату праці», зазначає, що ОСОБА_1 правомірно не була нарахована заробітна плата за спірний період, оскільки остання фактично не перебувала на робочому місці в ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини» та не виконувала свої функціональні обов`язки проректора з організаційно-правової роботи.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає про вказівку позивачем неправильних даних щодо нарахування заробітної плати у січні-лютому 2017 року, а саме: заробітна плата позивача становила не 6500 гривень, а 4186,00 гривень (з вирахуванням податків), які були виплачені позивачу 20.01.2017 року на банківську картку в ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (1800 грн.) та 23.02.2017 року на банківську картку в ПАТ «КБ Приватбанк» (2386 грн.) На підтвердження зазначеної інформації представник відповідача надав довідку головного бухгалтера відповідача про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 .

Також представник ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини» у своєму відзиві зазначає про здійснення позивачем неправильного розрахунку середнього заробітку та вказує, що розмір невиплаченої позивачу заробітної плати становить: 260 (середньоденна заробітна плата) х 139 (сумарна кількість робочих днів з 08.02.2017 року по 31.08.2017 року) = 36 140 грн. та суму за прострочення днів за невиплачену заробітну плату, 260 (середньоденна заробітна плата) х 66 (кількість робочих днів з 01.09.2017 по 04.12.2017 року) = 17 160. Загальна сума становить 53 300 грн.

13 червня 2018 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив представника відповідача у якому позивач вказувала, що весь період (включаючи спірний) на посаді проректора з організаційно-правових питань Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» сумлінно виконувала свої трудові обов`язки. На підтвердження своїх слів позивач зазначила, що всі докази щодо належного виконання покладених на неї посадових обов`язків зберігаються в навчальному закладі, тобто у відповідача, в зв`язку з чим надати їх суду позивач не має можливості. Однак вказала, що доказом належного виконання своїх трудових обов`язків слугує систематична виплата їй заробітної плати з березня 2012 року по січень 2017 року та постійне продовження терміну перебування на посаді на кожен наступний навчальний рік.

У своїй відповіді на відзив представник позивача зазначає, що згідно з наказом № 166-к від 31.08.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв`язку з закінченням терміну строкового трудового договору, а не на підставі неналежного виконання трудових обов`язків, як вказує відповідач. Наказ № 166-к від 31.08.2017 року про звільнення не містив інформацію про проведення належного розрахунку із працівником в день його звільнення, як того вимагають норми трудового законодавства.

Також у відповіді на відзив представник позивача вказує про недоведеність відповідачем невиконання позивачем трудових обов`язків та зазначає, що позивач виконувала свої трудові обов`язки у навчальному закладі за сумісництвом і не повинна була знаходитись щоденно протягом усього робочого дня з 9.00 до 18.00 на робочому місці, у робочі дні. Позивач вказує на те, що конкретні дні та години фактичного перебування та виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 , не як постійного працівника, а сумісника, саме у приміщенні навчального закладу, роботодавцем визначені та встановлені не були, що підтверджується наданими відповідачем: посадовою інструкцією працівника ОСОБА_1 , наказом про продовження терміну перебування на посаді ОСОБА_1 №67-к від 01.09.2016, заявою ОСОБА_1 від 31.08.2016 року, в яких визначено, як зазначено відповідачем, умови прийняття ОСОБА_1 на роботу за сумісництвом.

Представник позивача вказує, що надані представником відповідача акти про відсутність працівника на роботі жодного разу не були надані ОСОБА_1 для ознайомлення і про їх існування остання дізналась лише після отримання відзиву на позовну заяву.

У відповіді на відзив зазначено щодо направленого відповідачем на адресу ОСОБА_1 листа вих. № 83 від 29.03.2017 з бланком поштового повідомлення із проханням з`явитися до навчального закладу для ознайомлення та підписання нової посадової інструкції та надання пояснень з приводу відсутності на роботі з 08.02.2017 по 29.03.2017, що ОСОБА_1 у березні та квітні 2017 року ніякого листа не отримувала, оскільки у цей період часу позивач виходила на роботу та належним чином виконувала свої трудові обов`язки. На підтвердження наданої інформації представник позивача вказує на поштове повідомлення про відправлення листа, де міститься відмітка, що лист не вручено та повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання, а також зазначає про відсутність доказів того, що саме такий лист і саме такого змісту дійсно направлявся ОСОБА_1

ОСОБА_1 зазначає, що у поданому відзиві відповідач вказує про те, що 06.02.2017 року загальних зборах засновників Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» було прийнято рішення про звільнення із займаної посади виконуючого обов`язки ректора ПВНЗ «МАЕМ» ОСОБА_3 , після чого, ОСОБА_1 , з невідомих для відповідача причин не з`являлася з 08.02.17 по 31.07.2017 року на роботу в ПВНЗ «МАЕМ». Однак, позивач вважає недоречним та безпідставним пов`язування звільнення виконуючого обов`язки ректора ПВНЗ «МАЕМ» ОСОБА_3 з подальшою невиплатою їй заробітної плати.

Представник позивача зазначає, що у зв`язку з конфліктом у 2017 році у керівних органах навчального закладу часто змінювались керівники ПВНЗ «МАЕМ», які не надавали ніяких вказівок та не викликали, у зв`язку із цим, працівники навчального закладу, у тому числі й позивач ОСОБА_1 , з лютого по серпень 2017 року продовжували виконувати раніше покладені на них трудові обов`язки на тих же умовах, що діяли до лютого 2017 року.

Згідно з наданим відповідачем розрахунком щодо виплати ОСОБА_1 заробітної плати, то позивач у своїй відповіді на відзив заперечує проти проведеного відповідачем розрахунку та вважає, що має бути виплачена сума, що зазначена в позовній заяві, а саме 65 419, 60 грн., оскільки за словами позивача, на жодному із поданих до суду документів, не має підтвердження інформації, щодо посадового окладу у сумі 3200 грн., а вказаний відповідачем розмір посадового окладу у сумі 3 200 грн. не відповідає дійсності, що підтверджується і розміром раніше виплаченої їй заробітної плати до лютого 2017 року. Жодного разу, ОСОБА_1 не отримувала заробітну плату у розмірі 0,5 ставки від посадового окладу 3 200 грн., тобто у сумі 1 600 грн.

Також, за словами позивача, відповідач з незрозумілих підстав, робить розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за останніх два місяці роботи (січень-лютий 2017 року).З цим також не можна погодитись, бо січень місяць 2017 року, це останній місяць виплати ОСОБА_1 заробітної плати, а не останній місяць її роботи в академії. Два останніх місяці роботи ОСОБА_1 в ПВНЗ «МАЕМ» - липень та серпень 2017 року, а відповідно й розрахунок середньоденної заробітної плати повинен проводитись саме з урахуванням двох останніх місяців роботи.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» про стягнення заробітної плати підлягає задоволенню.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародна академія екології та медицини» з березня 2012 року по 31 серпня 2018 року. Весь зазначений час позивач працювала на підставі строкового трудового договору, який пролонгувався на підставі наказу на кожен наступний навчальний рік за сумісництвом. Так, за заявою від 31.08.2016 року та на підставі наказу № 67-к від 01.09.2016 року ОСОБА_1 було продовжено термін перебування на посаді проректора з організаційно-правових питань Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» на 0,5 ставки за сумісництвом на наступний навчальний рік, а саме: на період з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року, де остання виконувала покладені на неї посадові та трудові обов`язки. 31.08.2017 року ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади на підставі наказу № 166-к від 31.08.2017 року ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (ст.36 п.2 КЗпП України).

Оцінюючи надані докази щодо нарахування ОСОБА_1 заробітної плати, а саме: довідку з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про рух коштів на картковому рахунку по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 у 2016-2017 роках та довідку головного бухгалтера ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини» про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 , а також пояснення позивача, про відсутність відкритого карткового рахунку в ПАТ «КБ Приватбанк», суд приходить до висновку, що останній раз заробітна плата у сумі 6 500, 00 гривень за січень місяць 2017 року була виплачена ОСОБА_1 у січні 2017 року, а за період роботи з 1 лютого 2017 року по 31 серпня 2017 року заробітна плата позивачу не виплачувалась і не виплачена до теперішнього часу.

Також судом встановлено, що відповідно до встановленої законом процедури досудового врегулювання трудових спорів, 07.09.2017 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою вимогою до відповідача щодо виплати їй заробітної плати за відпрацьований період з січня 2017 року по 31 серпня 2017 року, відповідь на яку не отримала, розрахунку належних їй сум при звільненні від відповідача також не отримала та заробітна плата на її картковий рахунок перерахована не була (отримання 08.09.2017 року відповідачем вимоги підтверджено поштовим повідомлення про відправлення листа).

Як встановлено судом представник відповідача грунтує свою позицію на ч.1 ст. 102? КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», відповідно до яких, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Тобто, представник відповідача вказує про невиконання позивачем своїх функціональних обов`язків, посилаючись на неявку ОСОБА_1 на робоче місце в навчальному закладі, ігнорування телефонних дзвінків та повідомлень в період з січня 2017 по серпень 2018 року. Для підтвердження своєї позиції представник відповідача надав суду копії актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, та табелів обліку робочого часу, а також складені проректором по персоналу доповідні керівнику ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини».

Щодо доводів відповідача про направлення 29.03.2017 року на адресу позивача листа-повідомлення вих. № 83 від 29.03.2017 року із проханням з`явитися на своє робоче місце для надання пояснень з приводу відсутності на роботі з 08.02.2017 року по 29.03.2017 року, то дослідивши матеріали справи і докази суд бере до уваги копію поштового повідомлення про відправлення листа в якому зазначено про повернення такого за спливом строку зберігання, оскільки доказ наданий відповідачем, а саме роздруківка з офіційного сайту Укрпошти, де зазначено про отримання позивачем листа не знайшла свого підтвердження: на день винесення рішення відповідна інформація відсутня на офіційному сайті Укрпошти. ОПИСУ відправлення саме листа-повідомлення вих. № 83 від 29.03.2017 року, саме із зазначеним у копії листа текстом немає.

Роз`ясненнями, наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», де встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Так, на підтвердження обставин, щодо виконання чи не виконання в спірний період позивачем своїх трудових обов`язків на посаді проректора з організаційно-правових питань позивач 17.07.2018 року подав до суду заяву про виклик свідків, працівників Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Також в своїй заяві представник позивача просив викликати для допиту свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_4 , проректор з організаційно-правових питань ПВНЗ «МАЕМ», який зазначив, що ОСОБА_1 з невідомих причин була відсутня з 08.02.2017 року на робочому місці в ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини», про причини відсутності ніяким чином не повідомляла керівництво, на телефонні дзвінки керівництва не відповідала та проігнорувала лист-повідомлення вих. № 83 від 29.03.2017 року по прохання з`явитись в навчальному закладі. На запитання представника позивача про причину не звільнення ОСОБА_1 за відсутність на робочому місці, свідок пояснив, що керівництво враховувало можливість перебування останньої на лікарняному та боялося наслідків у разі порушення норм КЗпП щодо звільнення. На запитання щодо місцезнаходження робочого місця ОСОБА_1 в приміщеннях ПВНЗ «МАЕМ» свідок ОСОБА_4 не надав чіткої відповіді.

Заявлені свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 у судове засідання для дачі показань не з`явились.

У судовому засіданні 10.02.2019 року зі сторони позивача з`явилися наступні свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , інші для допиту не з`явились, позивач на додатковому виклику не наполягав.

Свідок ОСОБА_3 (виконуючий обов`язки ректора Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» до січня 2017 року) у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 працювала на посаді проректора з організаційно-правових питань Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» за строковим договором за сумісництвом на 0,5 ставки відповідно до наказу, що був підписаний ним особисто. Щодо робочого місця ОСОБА_1 , свідок пояснив, що у зв`язку з недостатньою кількістю кабінетів у ПВНЗ «МАЕМ» позивач виконувала свої посадові обов`язки за місцем своєї основної роботи. Також зазначив, що місце основної роботи ОСОБА_1 знаходиться на одній території з корпусом, в якому розташований ПВНЗ «МАЕМ», і тому знаходження на місці своєї основної роботи ніяким чином не впливало на якість виконуваної ОСОБА_1 роботи. Також свідок вказав, що всі працівники ПВНЗ «МАЕМ» знали, де знаходиться кабінет позивача та у разі виникнення запитань приходили до неї. ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_1 дуже відповідальний працівник і завжди добросовісно ставилася до своїх трудових обов`язків. ОСОБА_3 у своїх показаннях зазначив, що може підтвердити виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків проректора в спірний період оскільки кабінет останньої знаходиться поряд з його кабінетом в Київській міській клінічній лікарні №1 і свідок не раз бачив та чув як до позивача приходили студенти за консультацією та працівники навчального закладу. Щодо порядку нарахування заробітної плати, то свідок вказав, що заробітна плата позивача складалась з окладу та премій за розширений обсяг роботи та складність, що визначались наказом.

Свідок ОСОБА_10 (проректор з економічних питань Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» до лютого 2017 року) підтвердила інформацію про відсутність робочого місця ОСОБА_1 в корпусі ПВНЗ «МАЕМ», що розташований на території Київської міської клінічної лікарні №1 за адресою: вул .Харківське шосе , 121, та зазначила, що позивач завжди виконувала свої трудові обов`язки за місцем своєї основної роботи в корпусі Київської міської клінічної лікарні № 1, який знаходиться на одній території з навчальним закладом, про що знали як студенти, так і працівники ПВНЗ «МАЕМ». Також свідок зазначила, що ОСОБА_1 дуже відповідальний працівник і завжди добросовісно ставиться до своїх трудових обов`язків. Більше того, вказала, що позивач виконувала весь організаційний масив роботи, включаючи підготовку договорів про навчання студентів, консультування з різних питань діяльності ПВНЗ «МАЕМ», з питань процедури здачі іспитів і т.п. На питання чи позначилось би невиконання обов`язків ОСОБА_1 на загальній діяльності ПВНЗ «МАЕМ» свідок зазначила, що не виконання позивачем покладених на неї завдань могло б значним чином дестабілізувати діяльність навчального закладу, адже іншого працівника не було, який би був обізнаний щодо організаційної та правової роботи в Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародна академія екології та медицини». На питання відповідача щодо відвідування позивачем засідань Вченої ради ПВНЗ «МАЕМ» свідок ОСОБА_10 вказала, що позивач входила до складу Вченої ради та відвідувала її засідання.

Свідок ОСОБА_12 зазначила, що працювала у Медико-фармацевтичному коледжі, який був структурним підрозділом Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини», добре знає позивача та характеризує ОСОБА_1 як відповідального працівника. Також свідок вказує, про те, що їй було відомо, що робоче місце ОСОБА_1 знаходиться за місцем основної роботи ОСОБА_1 в кабінеті №201 адміністративного корпусу Київської міської клінічної лікарні № 1, який розташований за тією ж адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе , 121 , за якою знаходяться адміністративні та навчальні приміщення Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини». Щодо запитання про причини звільнення свідка, остання пояснила, що звільнилась за власним бажанням, оскільки працювати після різкої та незрозумілої зміни керівництва стало морально тяжко та і остання боялась, що її звільнять за порушення вимог трудового законодавства з занесенням відповідного запису до трудової книги, як інших працівників навчального закладу після зміни керівництва Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини». Щодо присутності ОСОБА_1 на засіданнях Вченої ради ПВНЗ «МАЕМ» свідок зазначила, що на період свого перебування на посаді директора Медико-фармацевтичного коледжу, свідок постійно була присутньою на засіданнях Вченої ради та бачила на засіданнях позивача. Щодо питання про порядок проведення Вченої ради, то свідок вказала, що засідання Вченої ради ПВНЗ «МАЕМ» проводились один раз на місяць у встановлений день, про проведення засідання Вченої ради всіх учасників повідомляв особисто вчений секретар: повідомляв про час та місце проведення засідання, а також ознайомлював з порядком денним, з переліком питань, які плануються до розгляду на засіданні Вченої ради Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» тощо.

Заслухавши показання свідків, суд приймає за належні докази - покази свідків.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначаються Кодексом законів про працю України.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно 116 КЗпПУ про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 21 КЗпП, працівник має право реалізувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору на одному чи водночас на декількох підприємствах, в установах та організаціях.

З погляду трудового законодавства сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від роботи час на тому ж чи іншому підприємстві.

Згідно з п. 2 постанови КМУ № 245 тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день. У вихідні дні (за графіком роботи основного підприємства) працювати за сумісництвом дозволяється повний робочий день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Однак зазначені обмеження щодо тривалості роботи за сумісництвом поширюються тільки на працівників державних підприємств. Що ж стосується «звичайних» працівників, то тривалість їх роботи за сумісництвом жодними нормативними актами не обмежується. Тому сумісники, які не є працівниками державних підприємств і на яких не поширюються обмеження, установлені постановою № 245, можуть присвячувати роботі за сумісництвом увесь свій вільний від основної роботи час. При цьому тривалість роботи за сумісництвом не повинна перевищувати нормальну тривалість робочого часу, встановлену ст. 50 КЗпП.

Дослідивши матеріали справи оцінивши показання свідків та всі надані сторонами докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Позивач, перебуваючи на посаді проректора з організаційно-правових питань Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини», належним чином виконувала свої посадові обов`язки, що підтверджується систематичною виплатою позивачу заробітної плати з березня 2012 року по січень 2017 року та постійне продовження терміну перебування на посаді на кожний наступний навчальний рік. Також вказана інформація знайшла підтвердження в показаннях свідків, які зазначили, що не виконання проректором з організаційно-правових питань своїх трудових обов`язків позначилося б на загальній діяльності навчального закладу. Більше того, серед достроково звільнених осіб адміністративного складу ПВНЗ «МАЕМ», після зміни керівництва Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини», позивача не було, що дає змогу зробити висновок про важливість збереження саме цього працівника на посаді.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.

Згідно пункту 3 частини першої статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством

Звільнення сумісників у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, провадиться відповідно до статті 7 КЗпП України.

Враховуючи вищезазначені положення статтей КЗпП України спростовує доводи позивача, щодо підстав звільнення позивача. Так, у разі не відповідності сумісника займаній посаді та невиконанні трудових обов`язків, на таку важливу посаду в навчальному закладі як проректор міг бути призначений інший працівник не сумісник, а ОСОБА_1 звільнена.

Оскільки до кінця дії трудового договору, тобто до 31.08.2017 року, позивач не була звільнена з посади, вказаний акт дає підстави розуміти належне виконання завдань та обов`язків останньою.

Саме тому суд, вважає не доведеною належним чином позицію відповідача щодо фактичного виконання трудових обов`язків, адже ні в КЗпП України, ні в посадовій інструкції проректора з організаційно-правової роботи, а ні в інших наданих суду документах не міститься вказівка про обов`язкове знаходження позивача в адміністративній будівлі Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини».

Щодо розрахунків невиплаченої заробітної плати, що підлягають стягненню то суд приходить до висновку, що стягненню підлягає розмір невиплаченої заробітної плати за період 1 лютого 2017 року по 31 серпня 2017 року та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 01.09.2017 року по день фактичного звернення до суду, а саме по 04.12.2017 року.

Відповідно до ст. 625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні також виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку

Середній заробіток позивача розраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Подією, з якою пов`язана така виплата в розумінні викладеної норми права, є подія, яка створює правові підстави для виплати, а саме звільнення працівника з роботи на підставі відповідного наказу роботодавця.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються згідно середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться таким чином:

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів №1398 (1398-99-п ) від 30.07.99 ).

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. (Пункт 8 доповнено абзацом згідно з постановою Кабінету Міністрів №1398 (1398-99-п ) від 30.07.99 )

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. (Пункт 8 доповнено абзацом згідно з постановою Кабінету Міністрів №1398 (1398-99-п ) від 30.07.99).

Враховуючи вищезазначене та надані докази, суд приходить до наступного висновку, останній раз заробітна плата у сумі 6 500, 00 гривень за січень місяць 2017 року була виплачена ОСОБА_1 у січні 2017 року.

За період роботи з 1 лютого 2017 року по 31 серпня 2017 року заробітна плата позивачу не виплачувалась, а відповідно розмір невиплаченої заробітної плати відповідачем станом на 01.09.2017 року становить 45 500, 00 гривень, а саме: 6 500, 00 грн. (розмір заробітної плати за останній місяць) помножений на 7 місяців (період не виплаченої заробітної плати).

Кількість робочих днів у липні - серпні 2017 року становила 43 дні.

Заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні становить: 6 500, 00 грн. х 2 міс = 13 000, 00 грн.

1. 13 000, 00 грн. / 62 дні (загальна кількість днів за два останні місяці роботи) х 43 робочих днів = 9 016, 13 грн. (сума заробітної плати за фактично відпрацьовані за два місяці робочі дні);

2. 9 016, 13 грн.(сума заробітної плати за фактично відпрацьовані за два місяці робочі дні) /43 робочих днів = 209, 68 грн. (середньоденна заробітна плата);

3. 209, 68 грн. (середньоденна заробітна плата) х 95 днів (кількість прострочених днів за невиплачену заробітну плату) = 19 919, 60 грн.

Таким чином, всього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню: 45 500, 00 грн. (розмір невиплаченої мені заробітної плати за період роботи з 01.02.2017 по 31.08.2017) + 19 919,60 грн. (сума за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 01.09.2017 по 04.12.2017) = 65 419, 60 грн.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Правова позиція ВСУ від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16: "Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України слід дійти висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком".

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» про стягнення заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з відповідача Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» (), на користь позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) кошти у сумі 65 419,60 грн., з яких 45 500, 00 гривень, заробітна плата за період з 01.02.2017 по 31.08.2017 року та 19 919,60 гривень кошти за період затримки розрахунку по виплаті заробітної плати з 01.09.2017 по 04.12.2017.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: