Справа № 180/720/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що вона з січня 2018 року почала проживати з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Спочатку проживали у квартирі в м.Києві, яку винаймали, згодом переїхали до батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . У вересні 2018 року вона переїхала у зйомну квартиру та продовжували сімейно-шлюбні відносини з відповідачем, проте у березні 2019 року їх припинили.

У березні 2019 року вона дізналася, що вагітна та повідомила про це відповідача, який пообіцяв допомагати їй та дитині. До вересня 2019 року відповідач цікавився станом її вагітності, а потім перестав спілкуватися з нею.

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_3 . Оскільки вона не перебувала у шлюбі з батьком дитини і він не подавав заяви про визнання себе батьком, відомості про батька дитини у свідоцтві про народження записано зі слів матері, відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Коли дитині виповнилося два місяці, у січні 2020 року відповідач зателефонував їй та поцікавився дитиною, обіцяв матеріально допомагати, утримувати дитину. Після цього знову перестав спілкуватися. ОСОБА_2 знає про народження дитини, але не виявляє до неї батьківських почуттів, не цікавиться про неї, матеріальну допомогу на дитину та на її утримання, не надає. Наразі вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує державну допомогу при народженні дитини. Самій їй важко утримувати дитину, яка проживає з нею. Відповідач працює у Голосіївському управлінні поліції ГУНП в м. Києві, отримує заробітну плату та може надавати матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини до досягнення нею повноліття та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Просить суд встановити батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася в м. Марганець Дніпропетровської області; стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення дитиною 18 років; стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку на її утримання, до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнути з відповідача судові витрати на її користь.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач у судове засіданні не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засіданні не з`явився, надав суду заяву датовану 21 вересня 2020 року, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, заявлені позивачем вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. ( а.с. 69-70-71).

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 19 листопада 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Серії НОМЕР_1 , батьками дитини записані: у графі «батько» - ОСОБА_4 , у графі «мати» - ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно копії паспорту позивач ОСОБА_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).

Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Марганецької міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року у справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. На вирішення експерту поставлено питання: «чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чи його батьківство виключається?» (а.с.33-34).

14 липня 2020 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» на адресу Марганецького міського суду Дніпропетровської області було направлено листа з роз`ясненнями щодо проведення експертизи 27 липня 2020 року та проханням оповістити сторони про дату та умови проведення експертизи.

Оскільки відповідач проживає у м. Києві, помічником судді Чувізовою Л.О. останньому цього ж дня було відправлено телефонограму, якою вона повідомила ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, та ознайомила його зі змістом вищевказаного листа ( а.с. 40). При цьому ОСОБА_2 повідомив, що їхати на експертизу він не буде так, як не має можливості, оскільки здійснює догляд за своїм хворим батьком, який переніс інсульт та додав, що на адресу міського суду надіслав заяву про визнання позову у повному обсяз, датовану 27 червня 2020 року ( а.с.30)..

Поряд з цим, копію листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» про призначення та проведення судово-генетичної експертизи, із зазначенням дати, часу та місця проведення відповідачу було направлено і поштовим відправленням. Однак даний лист ним отримано не було, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке надійшло на адресу суду 30.07.2020 року ( а.с.43).

Позивач ОСОБА_1 з листом ознайомлена під підпис - 16.07.2020 року (а.с.39).

28 липня 2020 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР вих. № 711 повернув без виконання ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства ОСОБА_2 у відношенні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженої громадянкою ОСОБА_1 , у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 27.07.2020 року на експертизу, яка надійшла на адресу суду 05.08.2020 року (а.с. 44).

В матеріалах справи наявна переписка з електронних засобів зв`язку, на номер телефону, яким користується відповідач, відповідно до якої відповідач пише «терпение в отца», «вся в батю», «вся в папу, раскосые глаза и норов».

Крім того, позивачем до матеріалів справи додані фотознімки на яких відображена вона з відповідачем та їх батьками. Із доданої відповідачем до заяви копії його паспорту та із доданих позивачем до матеріалів справи фотознімків вбачається, що це є одна і таж особа.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 надав суду заяви від 27 червня 2020 року та від 21 вересня 2020 року, у яких він визнає позовні вимоги позивача і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що суд за ст. 128 Сімейного кодексу України може визнати батьківство особи, за обов`язкової наявності двох умов: по-перше, відомості про батька в актовому записі про народження дитини внесені на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, по-друге, за умови надання суду належних та достатніх відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи.

Таким чином, виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України та ст. 128 Сімейного кодексу України саме позивач, вважаючи, що він є батьком дитини, при наявності від відповідача заперечень, має належними, допустимими та достатніми доказами довести обґрунтованість своїх вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року справа № 761/10732/16-ц провадження № 61-29614св18 викладена правова позиція щодо застосування норм права до правовідносин, які виникли між сторонами у даній цивільній справі, де зазначено, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатись об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, навіть у випадку визнання позову про визнання батьківства відповідачем.

КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» було повернуто без виконання ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 27.07.2020 року на експертизу.

Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Також постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №382/2559/15-ц вказано, що рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина -містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Враховуючи наведене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання батьківства з огляду на те, що відповідач визнав позов, що безперечно надає можливість визнати його батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини, суд приходить до наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

За змістом ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до ч. 1 ст.183 СК України ,частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка і чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частин другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Нормами ч.2 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та позивачки у добровільному порядку не надає.

З урахуванням наявних у справі доказів та норм чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що з урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу доньці, однак самостійно не може повноцінно утримувати її, оскільки несе інші витрати пов`язані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, сама не працює так, як доглядає за донькою, відповідач є працездатною особою, працює, та стабільно отримує заробітну плату, даних про наявність інших утриманців не надано, суд вважає, що з останнього слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та на утримання позивачки в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку.

Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи квитанцією (а.с.3), а саме: у розмірі 840,80 грн.

Крім того, позовна заява містить дві вимоги майнового характеру, позов задоволено в повному обсязі, позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 1681,60 грн.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивача на її та доньки утримання аліменти з дня пред`явлення позову - з 19 травня 2020 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 79, 84, 91, 125, 128, 180,181,182,183,191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 3, 4, 6, 9, 10, 12, 13, 19, 28, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265,354,430 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку - задовільнити у повному обсязі.

Встановити батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася в м. Марганці Дніпропетровської області.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши відомості про її батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт - НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 травня 2020 року, допустивши рішення суду до негайного виконання в межах місячної суми стягнення аліментів.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт - НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 травня 2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , допустивши рішення суду до негайного виконання в межах місячної суми стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт - НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривню 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: О. С. Янжула