Справа № 766/2738/20
13 жовтня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Булах Є.М.,
секретар судового засідання Яковлєва О.М.,
справа №766/2738/20; провадження №2/766/6624/20
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні справу за
відповідачів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),
ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )
предмет та підстави позову: про стягнення боргу за кредитним договором
учасники справи: не з`явилися
негайно після закінчення судового розгляду по суті, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та,-
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
19.02.2020 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року у розмірі 72 806, 82 грн.; стягнути солідарно з відповідачів понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2102, 00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» 09.10.2008 року був укладений Кредитний договір №014/04-02/2403, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 33 680, 00 грн. зі сплатою 28,00 % річних. Додатковою угодою №014/04-02/2403/1 від 25.06.2009 року продовжено строк дії кредитного договору до 08 квітня 2011 року (включно). Додатковою угодою №014/04-02/2403/2 від 10.09.2009 року продовжено строк дії кредитного договору до 08 квітня 2014 року (включно). Додатковою угодою №014/04-02/2403/3 від 25.02.2011 року продовжено строк дії кредитного договору до 08 квітня 2017 року (включно).
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 33 680,00 грн.
З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 09.10.2008 року уклали Договір поруки №12/04-02/2403/1.
За умовами вказаного договору, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.
02.08.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №114/2-15, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №014/04-02/2403.
Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права.
За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на 27.01.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 59 610,77 грн., з яких:
-Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 18 633,19 грн.;
-Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 674,69 грн.;
-Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 2593,71 грн.
-заборгованість з пені - 36 709,18 грн.
Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 014/04-02/2403 від 09.10.2008 року.
-нараховані 3% річних - 1 678, 41 грн.;
-нараховані інфляційні збитки - 5 297, 42 грн.;
-нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 6 220, 22 грн;
-заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 18 633, 19 грн.;
-заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1674, 69 грн.;
-заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 2593, 71грн.;
-заборгованість з пені - 36 709,18 грн.
Оскільки позичальник продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.
Відповідачі відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.
ІІ. Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.06.2020 року розгляд цивільної справи постановлено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін, судове засідання призначено на 25.06.2020 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, 25.06.2020 року через канцелярію суду подав заяву про проведення судового засідання без його участі.
У зв`язку з неявкою відповідачів розгляд справи відкладено на 28.08.2020 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, 28.08.2020 року через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю подання додаткових доказів. Розгляд клопотання просив провести без його участі.
Розгляд справи відкладено на 15.09.2020 року.
У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 13.10.2020 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, 13.10.2020 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив, судовий збір просив стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених вимог.
Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
З наявних в матеріалах справи поштових повідомлень вбачається, що судова кореспонденція (позов та додатки), спрямована судом на адресу відповідачів, повернулася на адресу суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
Отже, у встановлений процесуальним законодавством строк, відповідачі будучи повідомленими належним чином, відзиву на позов не подали про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено.
У судове засідання, призначене на 13.10.2020 року відповідачі повторно не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неприбуття у судове засідання не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановляє розглянути справу у заочному порядку за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.
Згідно до п. 3.5. Кредитного Договору договір забезпечено договором поруки №14/04-02/2403/1 від 09.10.2008 року, укладений з ОСОБА_2 (п. 3.5. Кредитного Договору)
Додатком №1 до Кредитного договору №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року визначено графік повернення кредиту.
Додатковою угодою №014/04-02/2403/1 від 25.06.2009 року до Кредитного договору №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року строк дії договору продовжено до 08.04.2011 року та викладено Додаток №1 «графік погашення кредитної заборгованості» до Договору в новій редакції.
Додатковою угодою №014/04-02/2403/2 від 10.09.2009 року до Кредитного договору №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року строк дії договору продовжено до 08.04.2014 року та викладено Додаток №1 «графік погашення кредитної заборгованості» до Договору в новій редакції.
Додатковою угодою №014/04-02/2403/3 від 25.02.2011 року до Кредитного договору №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року строк дії договору продовжено до 08.04.2017 року та викладено Додаток №1 «графік погашення кредитної заборгованості» до Договору в новій редакції.
З наявного в матеріалах справи Договору Поруки від 09.10.2008 року вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 09.10.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (який змінив назву на АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №12/04-02/2403/1, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед банком як солідарні боржники.
Додатковою угодою №12/04-02/2403/1/1 від 25.06.2009 року, Додатковою угодою №12/04-02/2403/1/2 від 10.09.2009 року, Додатковою угодою №12/04-02/2403/1/3 від 25.02.2009 року до договору поруки №12/04-02/2403/1 від 09.10.2008 року внесено зміни.
За договором відступлення прав вимоги №114/2-15, укладеним 02.08.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», первісний кредитор передав (відступив) новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованості).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №114/2-15 від 02.08.2019 року, до переліку кредиторів включено ОСОБА_1 за договором №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року.
Витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог №114/2-15 від 02.08.2019 року відносно ОСОБА_2 за договором поруки №12/04-02/2403/1 матеріали справи не містять.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт капітал» станом на 27.01.2020 року складає 59 610,77 грн., з яких:
- Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 18 633,19 грн.;
- Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 674,69 грн.;
- Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 2593,71 грн.
- заборгованість з пені - 36 709,18 грн.
- нараховані 3% річних - 1 678, 41 грн.;
- нараховані інфляційні збитки - 5 297, 42 грн.;
- нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 6 220, 22 грн;
- заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 18 633, 19 грн.;
- заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1674, 69 грн.;
- заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 2593, 71грн.;
- заборгованість з пені - 36 709,18 грн.
ІV. Оцінка Суду.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України).
Судом встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року, у зв`язку із чим між сторонами договору виникли кредитні зобов`язальні правовідносини.
Кредитним договором №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року сторони погодили, що Кредитор має право уступити право вимоги щодо повернення суми кредиту, включаючи суму відсотків, штрафів, пені третій стороні без згоди на це Позичальника, про що інформує його у строк не менше ніж за 5 банківських днів до моменту такої уступки вимоги рекомендованим листом, телеграфом або шляхом публікації такого повідомлення у друкованих офіційних ЗМІ у випадку, якщо місцезнаходження Позичальника на цей момент є невідомим. (п. 12.4)
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Починаючи з 09 квітня 2017 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 6220, 22 грн., то суд вважає, що вона підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки повністю узгоджується з п. 10.2 Кредитного договору №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року та не суперечить вимогам законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 629, 638 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України)
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1-2 ст. 554 ЦК України).
Підстави припинення поруки визначені статтею 559 ЦК України.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Тому положення п. 4.1. Договору поруки №12/04-02/2403/1 від 09.10.2008 в частині припинення поруки якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України) є таким, що суперечить Закону в силу ст. 203 ЦК України.
Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора.
З умов спірного кредитного договору вбачається, що боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручитель) узяли на себе зобов`язання повертати суму кредиту у відповідності до Графіка погашення кредитної заборгованості щомісяця у формі ануїтетного платежу, починаючи з першого місяця користування кредитом шляхом перерахування коштів платіжним дорученням з поточного рахунку, внесенням готівки в касу Кредитора або шляхом договірного списання Кредитором коштів з поточного рахунку Позичальника згідно умов цього Договору (п. 6.1 Кредитного договору №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року)
Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.
Можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Як убачається з додатку №1 до Кредитного договору №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року, починаючи з 10 листопада 2008 року ОСОБА_1 зобов`язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати платежів в у формі ануїтетного платежу (погашення основної заборгованості за кредитом та погашення процентів) до 10 числа кожного календарного місяця строку кредитування.
Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.
У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.
Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Як встановлено судом, Договором поруки №12/04-02/2403/1 від 09.10.2008 не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 4.1 встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором.
За висновками Великої Палати ВС в постанові від 20.06.2018 року у справі №758/6863/14-ц, при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобов`язання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Таким чином, враховуючи те, що останній щомісячний платіж позичальник ОСОБА_1 повинна була сплатити 08.04.2017 року, а позивач пред`явив вимогу до поручителя тільки 19.02.2020 року, звернувшись з даним позовом, суд вважає, що порука вважається припиненою, а позовні вимоги до ОСОБА_3 є такими, що не відповідають вимогам закону у зв`язку із чим у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №014/04-02/2403 від 09.10.2008 року: нарахованих 3% річних 1603, 25 грн. (за період з 09.04.2017 року по 19.02.2020 року); нарахованої інфляційні збитки 4250, 19 грн.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 6 220, 22 грн; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 18 633, 19 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1674, 69 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 2593, 71грн.; заборгованість з пені - 36 709,18 грн., а всього 71 684, 43 грн.
В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
V. Заходи забезпечення позову (заяви).
Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.
VI. Розподіл судових витрат між сторонами.
Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (71 684, 43 /72 806, 82*100)=98, 45%.
Зокрема, згідно платіжного доручення №46 від 07 лютого 2020 року позивачем сплачено 2102,00 грн. судового збору, з урахуванням задоволеної частини позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає до стягнення в рахунок відшкодування судового збору 2069 грн. 59 коп.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн., суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
Однак, Актом відділу документального забезпечення та діловодства суду (канцелярія) від 19.02.2020 року встановлено, що позивачем до матеріалів справи не долучено документ, що свідчить про оплату гонорару адвокату, який підтверджує сплату витрат позивачем та їх отримання (оприбуткування) адвокатом (АО «Вердикт»), в порядку визначеному законодавством України, витрат на правову допомогу у сумі 20 000, 00 грн.
Враховуючи, що документ про сплату витрат на правову допомогу на користь адвоката є одним із обов`язкових платіжних документів на підтвердження обґрунтованості відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що відсутність такого доказу свідчить про відсутність понесення витрат позивачем, а тому відсутні правові підстави для їх стягнення, у зв`язку із чим у задоволенні вимог про стягнення витрат понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги слід відмовити.
На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 559, 625, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-284, 355 ЦПК України, суд,-
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 13.10.2020 року.
Суддя Є.М. Булах