Справа № 163/2363/20
Провадження № 2/163/379/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про зміну способу стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1/4 заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1 200,00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 18.01.2016 року. У період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом від 18.05.2020 року з нього на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі 1/4 заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як на дату винесення судового наказу, так і на даний час ніде не працює, тому аліменти з нього стягуються, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Проте такий розмір аліментів на даний час для нього є непосильним, оскільки на утриманні має дружину та ще двоє неповнолітніх дітей. Розмір щомісячного доходу не дає можливості гідно і достатньо забезпечити як самого себе, так і сім`ю. Тому вважає доцільним змінити спосіб стягнення аліментів і стягувати їх відповідно до заявлених вимог. У випадку збільшення доходів згідний на збільшення розміру аліментів.

Провадження в справі відкрито ухвалою від 26.08.2020 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву. У ньому заперечила позовні вимоги з огляду на те, що позивач здійснює значні витрати на себе, зокрема, придбав земельну ділянку і житловий будинок, має у власності автомобіль, яким здійснює перевезення пасажирів і від цього має дохід; у минулому році двічі з родиною відпочивав за кордоном, а відтак безпідставно наголошує на неспроможності утримувати спільного з відповідачем сина. Основний тягар по утриманню дитини лежить саме на відповідачу, оскільки позивач ухиляється від сплати аліментів і у зв`язку із цим має значну заборгованість по їх сплаті. При цьому, як відповідач, так і дитина мають незадовільний стан здоров`я через що потребують додаткових витрат. Позивач є працездатною особою і не позбавлений можливості на працевлаштування, у тому числі через службу зайнятості. Обставини, на які посилається позивач існували на момент видачі судового наказу, тому не дають підстав для застосування положень ст.192 СК України. Крім цього, правом визначення способу стягнення аліментів закон наділив того з батьків, разом з яким проживає дитина. Просила відмовити у задоволенні позову і стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач подав відповідь на відзив. У ній вказав, що при видачі судового наказу суд не з`ясовував його матеріального і сімейного стану з огляду на розгляд справи у наказному провадженні, у якому судове засідання не проводиться. Здійснення відповідачем додаткових витрат на сина нічим не підтверджені, а із доданих до відзиву квитанцій про придбання монітора і кросівок неможливо встановити, для кого ці речі були придбані. Щодо будинку і земельної ділянки, то вони куплені за весільні кошти із другою дружиною і відношення до предмета позову не мають. Наявність у нього доходу, у тому числі зайняття підприємницькою діяльністю, відповідач не підтвердила через їх фактичну відсутність. З огляду на його склад сім`ї та дохід, який повністю витрачається на щоденні потреби, сплату комунальних послуг, спроможний сплачувати аліменти у заявленому в позові розмірі, який вважає забезпечить рівність батьківського обов`язку по утриманню спільного з відповідачем сина. Просив позов задовольнити.

Заперечень на відповідь на відзив відповідач та її представник не подали.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.

Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі судового наказу Любомльського районного суду від 18.05.2020 року з позивача ОСОБА_1 в користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

20.02.2016 року позивач одружився із ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

У другому шлюбі в позивача народилося дві дочки: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що доводиться копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 12.08.2020 року позивач з сім`єю проживає в АДРЕСА_1 , а зареєстрований по АДРЕСА_2 .

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за адресою місця реєстрації на підставі договорів купівлі-продажу від 12.06.2017 року за позивачем на праві власності зареєстровані земельна ділянка площею 0,183 га та житловий будинок площею 47,6 м2.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від позивач упродовж ІV кварталу 2019 року та І кварталу 2020 року доходів не мав.

Розрахунком суми заборгованості стверджено, що станом на 17.09.2020 року позивач має заборгованість по сплаті аліментів в загальній сумі 4 891,24 гривень. Щомісячний розмір стягуваних аліментів становить 1 808,00 гривень, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості в сумі 7 232,00 гривень.

Відповідач зазначає, і це вбачається з доданих до відзиву скріншотів із соціальних мереж в Інтернеті, що позивач у 2019 році двічі перебував на відпочинку за кордоном і цієї обставини позивач у відповіді на відзив не заперечив.

Консультативними висновками спеціаліста від 23.07.2020 року стверджено незадовільний стан здоров`я як відповідача, так і сина сторін. Зокрема, відповідач хворіє на цукровий діабет. Неповнолітній ОСОБА_3 страждає двобічною плоскостопістю, має дискенезію жовчовивідних шляхів, у зв`язку із чим йому рекомендоване постійно ортопедичне взуття, ЛФК, нагляд травматолога, дієта, прийняття лікарських препаратів.

Із банківських чеків вбачається, що 20.09.2020 року відповідач купувала кросівки за 493 гривні та 16.09.2020 року придбала товар на суму 3 785,00 гривень.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема в ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені у ст.181 СК України.

Згідно із ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 183 СК України передбачає визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а стаття 184 СК України - у твердій грошовій сумі. При цьому обидві ці норми надають право тому із батьків або іншим законним представникам дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Мати неповнолітнього ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористалась правом і обрала спосіб стягнення з батька сина, позивача ОСОБА_1 , аліментів у частці від його доходу шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу в порядку і розмірі, що передбачені ч.5 ст.183 СК України та п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України.

За змістом ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як на підставу застосування положень ст.192 СК України і зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення із частки від доходу на тверду грошову суму позивач вказує на свою неспроможність сплачувати присуджені судовим наказом аліменти з огляду на не працевлаштованість і перебування на його утриманні ще двох малолітніх дітей, народжених у другому шлюбі.

Проте такий обраний позивачем спосіб захисту суперечить діючому на сьогоднішній день сімейному законодавству з огляду на таке.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року №2037- ІІІ були внесені зміни у Сімейний кодекс України.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.181 СК України у редакції цього Закону, яка є чинною на даний час, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, виключно стягувачу аліментів законом надано право ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму і навпаки.

При цьому закон не пов`язує обрання стягувачем того чи іншого способу стягнення аліментів із певними обставинами, у тому числі, не ставить їх в залежність від наявності чи відсутності у платника аліментів регулярного чи тимчасового доходу.

Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Посилання позивача на правову позицію про відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, яка фактично викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі №6-143цс13, суд у спірних правовідносинах до уваги не приймає, оскільки дана правова позиція була сформована до внесення змін у ч.3 ст.181 СК України згідно із Законом від 17.05.2017 року №2037- ІІІ, відповідно до якої визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині 1 статті 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В цьому випадку у відповідності до ч.7 ст.170 ЦПК України платник наділений правом звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення, однак позивачем таких вимог заявлено не було, а суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог, тому зменшити розмір аліментів у спосіб інший, ніж заявляє позивач, не має можливості.

З наведених мотивів у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у позові понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору відшкодуванню не підлягають.

Заявлена представником відповідача вимога про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 гривень підтверджена документально у встановленому порядку, позивачем неоспорена, тому у відповідності до положень ст.ст.137, 141 ЦПК України підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1 200,00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 600 (шістсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Ім`я позивача ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Ім`я відповідача ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуючий : суддя С.С.Чишій