Постанова

Іменем України

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 206/4592/17

провадження № 61-3009св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Самарський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року у складі судді Маштак К. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 07 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Самарський ВДВС

м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 10 травня 2007 між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) укладений кредитний договір № 011/07-ФЛ/11, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 40 257 доларів США на придбання автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE, зі строком до 09 травня 2014 року. На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором

10 травня 2007 року між сторонами укладений договір застави № 011/07/01. У зв`язку з неналежним виконанням ним своїх зобов`язань, банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Ярмолюк М. М. (далі - приватний нотаріус) для вчинення виконавчого напису на підставі договору застави. Так, 27 жовтня 2009 року приватним нотаріусом вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 319 972,69 грн на автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, який належав йому на праві власності. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2012 року зазначений виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, постановою головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Сивокозова О. М. (далі - державний виконавець)

від 04 листопада 2009 року відкрито виконавче провадження № 15673180 з примусового виконання виконавчого напису від 27 жовтня 2009 року № 4608, накладено арешт та вилучений у нього автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE,

2007 року випуску, про що складений акт опису та арешту майна від 06 листопада 2009 року. Відповідно до висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , автомобіль був оцінений в 143 744,00 грн.

На підставі договору від 05 березня 2010 року № 0410034, укладеного між Самарським ВДВС ГУЮ у Дніпропетровській області та Приватним підприємством «Нива-В. Ш.» (далі - ПП «Нива-В. Ш.»), ПП «Нива-В. Ш.» провело прилюдні торги з реалізації вказаного автомобіля. Переможцем прилюдних торгів став ОСОБА_2 , яким сплачено 143 900,00 грн. Постановою державного виконавця від 09 квітня 2010 року повернуто виконавчий документ у зв`язку з його частковим виконанням.

Посилаючись на те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна проведенні без належних на те правових підстав у зв`язку із визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним аукціон з реалізації арештованого рухомого майна на підставі акта від 08 квітня 2010 року про проведення реалізації арештованого рухомого майна - автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, яке належить йому на праві власності.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня

2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, визначених статтею 203 ЦК України. При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Посилання ОСОБА_1 на відсутність правових підстав для проведення прилюдних торгів з огляду на те, що виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження був у подальшому визнаний таким, що не підлягає виконанню є необгрунтованими, оскільки на момент проведення прилюдних торгів виконавчий напис від 27 жовтня 2009 року був чинним. Суд вважав безпідставними твердження позивача про допущені державним виконавцем порушення до призначення аукціону, оскільки такі дії (бездіяльність) мають самостійний спосіб оскарження, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», і не можуть слугувати підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Суд не прийняв до уваги, як допустимий доказ, надану позивачем копію рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2012 року на підтвердження наявності підстав для визнання аукціону недійсним, посилаючись на те, що у порушення відповідних Інструкцій з діловодства в апеляційному та місцевих загальних судах, що були чинними на час ухвалення рішення апеляційним судом, копія зазначеного судового рішення не відповідає вимогам щодо її оформлення (відсутність оригінальної (мокрої) гербової печатки, підпису судді, доказів набрання чинності, з огляду на можливість його касаційного оскарження).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій заявникпросив скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що, відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що виконавчий напис був вчинений у порушення вимог діючого законодавства, зокрема Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким не передбачено звернення стягнення за заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, а отже державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження на виконання виконавчого напису про звернення стягнення на належний йому на праві власності автомобіль, накладати на нього арешт, вилучати та передавати його на реалізацію на прилюдних торгах. Таким чином, автомобіль був реалізований на прилюдних торгах з порушенням вимог закону. Підставами визнання прилюдних торгів недійсними є, крім іншого, істотні порушення правил проведення прилюдних торгів, що вплинули на формування результатів проведення прилюдних торгів. Проте суди попередніх інстанцій не звернули увагу на недотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відзив на касаційну скаргу подано не було.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 08 квітня 2019 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 10 травня 2007 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір

№ 011/07-ФЛ/11, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі

40 257 доларів США на придбання автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE, на строк до 09 травня 2014 року.

10 травня 2007 року на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між сторонами укладений договір застави № 011/07/01, предметом якого є автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Пунктами 9, 17 договору застави передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд заставодержателя: або за рішенням суду, або виконавчим написом нотаріуса, або заставодержателем самостійно позасудовим способом відповідно до вимог чинного законодавства України та цього договору. Договір набуває чинності після його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання заставодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором.

27 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 319 972,69 грн, на автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, який належав йому на праві власності.

04 листопада 2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 15673180 з примусового виконання виконавчого напису від 27 жовтня 2009 року та накладення арешту на належний ОСОБА_1 автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску.

06 листопада 2009 року державним виконавцем складений акт опису й арешту майна - автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, який був переданий на відповідальне зберігання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки від 02 грудня

2009 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість об`єкта оцінки становить 143 744,00 грн.

На підставі договору від 05 березня 2010 року № 0410034, укладеного між Самарським ВДВС ГУЮ у Дніпропетровській області та ПП «Нива-В. Ш.» останньому доручено провести прилюдні торги з реалізації вказаного автомобіля.

08 квітня 2010 року начальником Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Шевченком С. І. затверджений акт про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, що належало на праві власності ОСОБА_1 . Переможцем аукціону став ОСОБА_2 , яким повністю внесено суму 143 900,00 грн.

Постановою державного виконавця від 09 квітня 2010 року повернуто виконавчий документ стягувачу у зв`язку з його частковим виконанням.

Згідно з відповіддю регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 01 лютого 2018 року за № 31/4-370, станом на 30 січня 2008 року автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску зареєстрований за ОСОБА_6 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2012 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 27 жовтня

2009 року № 4608, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. на підставі договору застави від 10 травня 2007 року № 011/07/01, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 . Рішення суду мотивовано тим, що статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не передбачено звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса, а отже приватний нотаріус не мав правових підстав його вчиняти.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня

2015 року (справа № 203/2508/15-ц) відмовлено у задоволенні позову

ОСОБА_1 про визнання права власності та зобов`язання повернути транспортний засіб. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 22 березня 2016 року змінено рішення Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року в частині правового обгрунтування відмови у задоволені позовних вимог. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року залишено без змін.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма міститься і в частині першій статті 4 чинного ЦПК України.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Правовою підставою визнання недійсними прилюдних торгів ОСОБА_1 зазначав проведення аукціону на підставі виконавчого напису без належних на те правових підстав у зв`язку із визнанням його таким, що не підлягає виконанню.

Аналіз процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів, дає підстави для висновку, що вона за своєю правовою природою є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу. При цьому, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів.

Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України).

Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пунктах 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року

№ 74/5 (далі - Інструкція № 74/5), яка визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Інструкцією № 74/5 не передбачено порядок та правила проведення прилюдних торгів, а лише закріплено, як і статтею 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилає до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Правила проведення торгів передбачені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (щодо нерухомого майна) та Порядком реалізації арештованого майна (щодо рухомого), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року №42/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна), у редакції чинній на момент проведення оспорюваних торгів, яким передбачено, що цей порядок регулює реалізацію арештованого майна, за винятком нерухомого майна, майна вилученого законом з обігу, та майна, зазначеного в частині п`ятій статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 1.1). Реалізація арештованого майна здійснюється державним виконавцем шляхом його продажу на аукціоні. Аукціон - продаж майна, за яким його власником стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну. Орган державної виконавчої служби укладає з організатором аукціону договір, яким доручає реалізацію майна організатору аукціону за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота. Примірний договір про реалізацію арештованого майна на аукціоні є додатком до вказаного порядку (пункти 1.2, 2.3, 3.1).

Підставою для проведення прилюдних торгів (аукціонів) з продажу заставленого майна є виконавчі документи (виконавчий напис нотаріуса або рішення суду).

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому Законами України «Про виконавче провадження» та «Про заставу» шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором.

Частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»

1999 року, у редакції чинній на момент проведення оспорюваних торгів, реалізація арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу та зазначеного в частині восьмій статті 55 цього Закону, здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Установивши, що на момент вчинення державним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ на підставі якого державний виконавець відкрив виконавче провадження про звернення стягнення на належний позивачеві автомобіль, наклав арешт на зазначений транспортний засіб, здійснив його оцінку та передав на реалізацію на прилюдних торгах був чинним та, що оскарження дій державного виконавця, вчинених до призначення публічних торгів, підлягають оскарженню в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, які за своєю правовою природою відносяться до угод купівлі-продажу, на вимоги про визнання яких недійсними з підстав порушення правил проведення торгів розповсюджуються загальні правила, визначені частинами першою-третьою та шостою статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у його позовній заяві та апеляційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, яким була надана належна правова оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги), суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суд першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин, застосували закон, що їх регулює, надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня

2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада

2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак