Провадження № 2/641/164/2020 Справа № 641/3760/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Павленко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником спірної квартири, остання була подарована йому його колишньою дружиною ОСОБА_2 під час перебування їх у шлюбі. Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 змінила замки на вхідних дверях, обмеживши йому доступ до житлового приміщення, в якому залишились його речі та правовстановлюючі документи на квартиру. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про розірвання договору дарування спірної квартири та заочним рішенням суду від 25.12.2015 розірвано вказаний договір, що стало підставою для відмітки в нотаріальному архіві про скасування договору та проставлення службових відміток про його недійсність. За заявою ОСОБА_1 заочне рішення суду про розірвання договору дарування було скасовано та в подальшому ухвалено рішення суду про задоволення вимог ОСОБА_2 , розірвано договір дарування спірної квартири та скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_1 . В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції було скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, однак правовстановлюючі документи йому повернуті не були і на даний час зберігаються у відповідача ОСОБА_2 , а тому є для позивача як власника майна втраченими, у зв`язку із чим із посиланням на ст. 392 ЦК України позивач просить визнати за ним право власності на спірне майно з метою отримання відповідного судового рішення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Юшко Т.Г. у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що на теперішній час право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру відсутнє у зв`язку із виконанням заочного рішення суду про розірвання договору дарування, вказаний договір дарування не втрачений і не зіпсований, зберігається у відповідача, оскільки саме за ОСОБА_2 , на теперішній час зареєстровано право власності на спірну квартиру. У даній справі предметом позову є вимога про визнання права власності на об`єкт нерухомості з підстав втрати власником правовстановлюючих документів на цей об`єкт, однак позивач ОСОБА_1 на час розгляду справи не є власником майна, а правовстановлюючий документ на це майно не втрачений і позивачем не надано жодних документів на спростування цього.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно інформації з Реєстру територіальної громади м. Харкова в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , 1971 р.н., та відповідач ОСОБА_2 , 1973 р.н.

23.02.2011 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Дорогій В.А., реєстровий № 358, за яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення про державну реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 прийнято 28.02.2011.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.12.2015 у справі № 641/11195/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені, розірвано договір дарування від 23.02.2011, квартиру АДРЕСА_1 повернути в натурі ОСОБА_2 , скасовано реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 .

Рішення про державну реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 прийнято 22.07.2016.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.08.2016 у справі № 641/11195/15-ц заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 25.12.2015 задоволено, скасовано заочне рішення суду від 25.12.2015 у справі № 641/11195/15-ц, справу призначено до розгляду в заочному порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2016 у справі № 641/11195/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені, розірвано договір дарування від 23.02.2011, квартиру АДРЕСА_1 повернути в натурі ОСОБА_2 , скасовано реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 .

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.01.2017 у справі № 641/11195/15-ц за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2016 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 641/11195/15-ц касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення апеляційного суду Харківської області від 30.01.2017 залишено без змін.

При цьому, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа не можливо внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію щодо належності ОСОБА_1 спірної квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 у справі № 644/4325/17 позовні вимоги ОСОБА_1 про оскарження постанови нотаріуса залишені без задоволення. Підставою для звернення із даним позовом було те, що постановою державного нотаріусу Харківського обласного державного нотаріального архіву Остапенко Ю.А. від 29.05.2017 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі дублікату договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. 23 лютого 2011 року за реєстровим №358. Діяльність даного нотаріусу була припинена та нотаріальні справи передані на зберігання до нотаріального архіву. На підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.12.2015 року заявниці ОСОБА_2 було повернуто правовстановлюючий документ на квартиру, на підставі наданої нею заяви та копії відповідного рішення. На примірнику договору дарування та в реєстрі було проставлено відмітку про недійсність договору. Тобто, договір дарування зберігається в архіві, а правовстановлюючий документ, що був підставою для правочину, повернутий дарувальнику. Оскільки заявниця ОСОБА_2 на пропозицію нотаріуса надання правовстановлюючого документу для проставлення на ньому відмітки про скасування, заперечила та зазначила на існування між нею та позивачем майнового спору, нотаріусом було відмовлено у видачі дублікату оскільки така видача передбачена лише у випадку втрати або зіпсування оригіналу, а таких доказів ОСОБА_1 не було представлено нотаріусу. ОСОБА_1 вважав, що така постанова нотаріуса є незаконною та порушує його права, як власника. Для відновлення реєстрації права власності є необхідним подати оригінал правовстановлюючого документу, таким документом є договір дарування, для нього як власника цей договір є втраченим та ОСОБА_2 його не віддає.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 03.05.2018 у справі № 644/4325/17-ц апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 644/4325/17-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення першої та апеляційної інстанцій залишені без змін.

Станом на 02.10.2020 згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_7 , відповідачем у справі.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_7 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючих документів на такий об`єкт.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

А у разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Стаття 386 ЦК України визначає засади захисту права власності. Так, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому, ч. 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

ОСОБА_1 на час розгляду справи не є власником спірного майна, останнім не доведено, що правовстановлюючі документи саме втрачені, оскільки неможливість повернення документів обумовлена не їх втратою, а відсутністю можливості доступу до місця зберігання таких документів в зв`язку з певними об`єктивними причинами, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку ст. 392 ЦК України необґрунтовані.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Суддя: Д. Є. Боговський