ЄУН № 336/2654/20
пр. № 2/336/1969/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

09 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі позивача за участю позивача ОСОБА_1 , третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , 6/20 часток якої належить позивачеві, 5/20 часток належить ОСОБА_2 та 9/20 часток належить ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 25.06.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.07.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в ході розгляду справи пред`явлений до ОСОБА_4 позов підтримала, вказавши, що квартира АДРЕСА_1 належить їй та третім особам без самостійних вимог на предмет спору на праві спільної часткової власності, окрім них в квартирі зареєстрований, проте фактично не мешкає відповідач ОСОБА_4 , що створює перешкоди у користуванні квартирою, оскільки ОСОБА_1 має намір продати квартиру.

Позивач в судове засідання, призначене 09.10.2020 року не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності наполягаючи на задоволенні позову, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідач у судові засідання не з`явився жодного разу, про місце та час розгляду справи розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст. 128 ч. 11 ЦПК України через відсутність відомостей про фактичне місце проживання, про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору, в ході розгляду справи проти позову не заперечували.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно, про що постановлено ухвалу суду 09.10.2020 року.

В ході розгляду справи позивачем заявлено клопотання про виклик свідків також долучені додаткові письмові докази щодо права власності на квартиру.

Відповідач не направив до суду відзив на позовну заяву, а також не заявив будь-яких клопотань, не надав доказів.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору також не скористались своїм правом надати письмові пояснення щодо позову.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

19.12.1997 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору №2173 купівлі-продажу нерухомості придбали на Запорізькій універсальній біржі «Україна» ЛТД квартиру АДРЕСА_1 .

24.12.1997 року Запорізьким БТІ видано реєстраційне посвідчення про те, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 6/20 частки, ОСОБА_2 5/20 частки, ОСОБА_3 9/20 частки на праві приватної власності на підставі договору №2173 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею «Україна» ЛТД 19.12.1997 року.

Згідно з наданими позивачем витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 05.08.2020 року ОСОБА_1 зареєструвала право спільної часткової власності на належні їй 6/20 частки квартири АДРЕСА_1 .

05.10.2020 року ОСОБА_3 зареєструвала право спільної часткової власності на належні їй 9/20 частки квартири АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано належні їй 5/20 частки квартири АДРЕСА_1 .

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР станом на 22.06.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 11.10.2001 року по теперішній час.

З наданого свідоцтва про народження, відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

В ході розгляду справи були допитані свідки, які пояснили наступне.

Так, ОСОБА_6 , яка є подругою позивача вказала про те, що часто відвідує родину позивача, однак ОСОБА_4 вже давно не бачила, де він мешкає та перебуває наразі, їй не відомо, в квартирі ОСОБА_1 мешкають лише співвласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_7 повідомила суд, що є подругою ОСОБА_1 . Відповідача ОСОБА_4 не бачила вже тривалий час. Відомо лише про проживання в квартирі, окрім позивача, її онуки ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 вказала про те, що в квартирі позивача мешкають лише позивач із донькою та онукою, відповідача ОСОБА_4 вона не бачила, причини його непроживання у квартирі їй не відомі.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно статті 156 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_4 будучи членом сім`ї позивача, а саме її сином, не мешкає у квартирі та не є її власником, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача такими, що втратив право користування квартирою.

Позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача судового збору на свою користь, тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 16.10.2020 року.