ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 952/882/19 Головуючий суддя І інстанції Яценко Є. І.
Провадження № 22-ц/818/3784/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності на земельну ділянку
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Яценка Є.І., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування та оформлення права власності на земельну ділянку,

встановив:

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування та оформлення права власності на земельну ділянку,

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої залишилося спадкове майно земельна ділянка площею 1,5297 га, кадастровий номер :06:000:0550, надана останній для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новомажарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області. На дану земельну ділянку було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вказала, що оформити своє право власності в порядку спадкування за законом на вищевказану земельну ділянку не має можливості, оскільки постановою державного нотаріуса Зачепилівської державної нотаріальної контори від 27.09.2019 р. було відмовлено, так як за життя спадкодавець ОСОБА_2 не встигла завершити процедуру приватизації, тому правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку відсутній.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на завершення процедури приватизації земельної ділянки загальною площею 1,5297 га, кадастровий номер :06:000:0550, яка розташована на території Новомажарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, та в подальшому на одержання нею правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на завершення процедури приватизації земельної ділянки загальною площею 1,5297 га, кадастровий номер :06:000:0550, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новомажарівської сільської ради, Зачепилівського району, Харківської області, та в подальшому на одержання ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Мажарове, Зачепилівського району, Харківської області, відповідний актовий запис №15 від 15.06.2017 р.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Харківській області просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування скарги вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою реєстрації права власності на земельну ділянку не звертались.

Зазначено, що відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто, на її думку спадкуванню підлягають права, які виникли та зареєстровані у порядку, встановленому чинним законодавством. Оскільки у даному випадку спадкодавець після початку процедури приватизації і до її завершення не отримав в цьому відмовлення, то спадкоємці не мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить її залишити без задоволення і залишити оскаржене рішення суду без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи.

Зазначила, що вона зверталася до суду з позовом про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24/75/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», та в подальшому на одержання нею правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку, а не визнання права власності на спірну земельну ділянку. При цьому на її звернення від 10.02.2020 р. до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з проханням визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що знаходиться на території Новомажарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, кадастровий номер :06:000:0550, на яку було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки її матір`ю ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , - вона не отримала позитивної відповіді.

Просила суд врахувати правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі № 128/1911/15-ц згідно якої було встановлено, що коли громадянин, який , висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справ, що не перешкоджає відповідно доя ст. 372ЦПК України продовженню її розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_2 , позивач набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останній на момент смерті, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки, яку розпочала спадкодавець та не встигла її завершити, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №15 від 15.06.2017 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Новомажарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.

Постановою ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії Зачепилівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Харківській області від 28.09.2019 р., було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,5297 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новомажарівської сільської ради, Зачепилівського району, Харківської області, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на спадкове нерухоме майно - земельну ділянку площею 1,5297 га., кадастровий номер: :06:000:0550 (а.с.12).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-015 від 25.12.2015 р. вбачається, що ОСОБА_2 за життя був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1, 5297 га., кадастровий номер: :06:000:0550, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня.

Таким чином, судом правильно встановлено, що спадкодавцем ОСОБА_2 розпочато, але не завершено процедуру приватизації земельної ділянки і цей факт відповідач не заперечував.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № С-193/0/14-333/0/21-20 від 02.03.2020 р. спадкоємцю ОСОБА_1 було відмовлено у завершенні процедури безоплатної приватизації земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 , з посиланням на відсутність законодавчого врегулювання можливості переходу такого права до спадкоємців.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Згідно ч.1ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За змістом ст. 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у аналогічній за обставинами справі № 128/1911/15-ц, у якій спір у справі виник внаслідок того, що державний нотаріус відмовив спадкоємцю оформити спадщину і видати правовстановлюючі документи на земельні ділянки, приватизацію яких розпочав спадкодавець, було висловлено наступну правову позицію, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.

Таким чином, оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації, спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації земельної ділянки та одержання правовстановлюючих документів про право власності на неї. Наявність чи відсутність відмови органу приватизації не є обов`язковим фактом, з яким закон пов`язує можливість ухвалення судом рішення про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації, саме до такого правового висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 29.08.2019 р., у справі №554/1195/17, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд апеляційної інстанції також враховує при розгляді цієї справи.

Судова колегія відхиляє заперечення представника відповідача про відсутність в даних правовідносинах виникнення права на захист у позивача шляхом його визнання, з огляду на відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця на спадкове майно, оскільки вищевказані перехідні положення Земельного кодексу України та правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спростовують ці підстави для відмови в задоволенні даних позовних вимог.

У випадку, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст. 116 ЗК).

Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені докази та встановлені обставини по справі, які була надана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.