КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/4452/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Гончарука В.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про виділ в натурі частини житлового будинку та поділ і виділ в натурі частини земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить виділити йому в натурі частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме кімнату - 14,7 кв.м., передпокій - 7,5 кв.м., коридор 5,9 кв.м., кухню - 6,7 кв.м. та веранду 6,6 кв.м.

Поділити земельну ділянку та виділити ОСОБА_1 в натурі 0,249 га земельної ділянки, що є 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0639 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:027:0005, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку, що передається ОСОБА_1 в результаті виділу його частини в натурі.

Посилається на те, що ОСОБА_1 є власником 105/200 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі Договору дарування частини жилого будинку від 16.03.2004 року, укладеного між ним та ОСОБА_5 . У власності позивача перебуває 39/100 від 0,0639 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:027:0005 на підставі Договору дарування частини земельної ділянки від 13.03.2009 року, укладеного між ним та ОСОБА_5 . Відповідно до договору дарування від 16.03.2004 року сумарна площа приміщень будинку становить 71,9 кв.м, а також господарські та побутові споруди: сарай під літ. «Б», льох під літ. «В», баня під літ. «Г», вбиральня під літ. «Д», спорудження № 1-4,1-ІІ загальною площею 45 кв. м.

Загальна площа будинку - 105,6 кв.м., будинок складається з двох квартир, одну з яких займає ОСОБА_4 , а іншу - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На момент набуття позивачем права власності на свою частку будинку, власність решти будинку розподіляється наступним чином: ОСОБА_3 є власником 51/200 будинку, а ОСОБА_4 - власником 11/50 будинку. Відповідно до договору дарування частка 105/200 від 35 кв.м. (власність позивача) становить 14,7 кв. м. та складається з житлової кімнати (приміщення 1-4 відповідно до плану). Сторони займають приміщення у будинку наступним чином. Позивач - житлову кімнату площею 14,7 кв. м. (приміщення 1-4); передпокій площею 7.5 кв. м. (приміщення 1-3); відповідач - передпокій площею 9.1 кв. м. (приміщення 1-6); житлову кімнату площею 7,7 кв. м. (приміщення 1-7); кухню площею 7,1 кв. м. (приміщення 1-8); санвузол площею 2,8 кв. м. (приміщення 1-9). Два останні приміщення добудовані відповідачем після укладення договору дарування від 16.03.2004 року.

У спільній власності позивача та відповідача перебувають наступні приміщення: веранда площею 6.6 кв. м. (приміщення 1-1); коридор площею 5,9 кв. м. (приміщення 1-2); кухня площею 6.7 кв. м. (приміщення 1-5). Господарські та побутові споруди, а саме сарай під літ. «Б», льох під літ. «В», баня під літ. «Г», вбиральня під літ. «Д», спорудження № 1-4, І-ІІ загальною площею 45 кв. м. перебувають у спільній власності позивача та відповідача.

ОСОБА_4 займає кухню площею 10,1 кв. м. (приміщення 2-1); комору площею 3,1 кв. м. (приміщення 2-2); санвузол площею 4,3 кв. м. (приміщення 2-3); житлову кімнату площею 6,3 кв. м. (приміщення 2-4); житлову кімнату площею 13,5 кв. м. (приміщення 2-5); коридор площею 7,4 кв. м. (приміщення 2-І).

Усі приміщення, що належать ОСОБА_4 , крім житлової кімнати площею 13,5 кв. м. (приміщення 2-5), добудовані ним після набуття позивачем власності на 105/200 будинку, таким чином, не враховуються при поділі будинку в натурі. У позивача з ОСОБА_4 немає спору щодо поділу будинку, оскільки ОСОБА_4 займає окрему квартиру відповідно до технічного паспорту на будинок і в останньому відсутні приміщення, що перебувають у спільному користуванні позивача та третьої особи.

Проте, між позивачем та відповідачем систематично виникають спори, пов`язані з порядком використання будинку, господарських і побутових споруд, земельної ділянки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на те, що суд не звернув увагу на те, що представник позивача в судових дебатах стверджувала, що другий варіант експертизи №04/01-2018 є найбільш наближений для ідеальної частки позивача, оскільки згідно варіанту другого вказаної експертизи можливо виділити в натурі 50/200- реальну частку у будинку, а саме: кухня - 6,7 кв.м, кімната - 14,7 кв.м, передпокій - 7,5 кв.м., коридор - 5,9 кв.м, веранда - 6,6 кв.м, №3 огорожа, літ. Б сарай, літ. Д вбиральня, всього вартістю 291 249 грн. та земельну ділянку 39/100 - 251 кв.м. За технічними показниками вказана 50/200 частина об`єкта є відокремленою, має окремий вхід і може бути виділена в натурі. Відповідно до експертизи саме другий варіант, згідно з яким прибудова а1 (веранда) цілком пропонується виділити співвласнику ОСОБА_6 на 3/200 більше наближений до ідеальних часток співвласників. Крім того, вирішуючи спір суд не звернув увагу на те, що у всіх експертизах вказано яким чином можливо встановити вхід та можливості поділу веранди з однією лише відмінністю: повністю або частково виділити веранду позивачу. Виділ частки позивачу можливий зі зміною ідеальних часток. Позивач не просить і не наполягає на грошовій компенсації через зменшення його частки з 105/200 на 44/200. Виділ цієї частки позивачу не завдає неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі і посилання відповідача на відсутність денного світла в передпокої не відповідає дійсності. Частка будинку, яку просить виділити позивач має окремі лічильники на електропостачання та газопостачання, а за холодну воду нарахування здійснюються по нормам на одну прописану особу. Твердження відповідача, що вона сплачує всі комунальні послуги за позивача безпідставні, оскільки вона не надала до суду жодних доказів. Зазначає, що виділ землі базується за тими ж принципами та підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику.

Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що не можливо було винести законне рішення щодо виділу частки нерухомого майна в натурі не залучивши в якості відповідача ОСОБА_7 , якому належить 11/50 спірного домоволодіння. Дослідженню в даному випадку підлягають розмір ідеальних часток всіх трьох власників. Твердження скаржника, що поліпшення, перебудови проводилися без згоди позивача не відповідає дійсності, оскільки після отримання в дар 51/200 частки будинку в 2004 році відповідач за власні кошти зробила ремонт в подарованих приміщеннях (1-6 та 1-7), закрила виходи в приміщення, які належали дарувальнику. Спосіб користування будинком був визначений співвласниками задовго до відчуження, а саме з 2005 року, а поліпшення проводилося за згодою інших співвласників, а саме ОСОБА_8 . В 2004 році відповідачем було прибудовано кухню площею 7,1 кв.м (приміщення 1-8), санвузол з ванною площею 2,8 кв.м. (приміщення 1-9) і окремий вхід до частини будинку відповідача. Єдиним приміщенням, що залишилось у спільному користуванні по взаємній згоді з колишнім співвласником (дарувальником) є веранда площею 6,6 кв.м. У випадку задоволення позову і виділу в натурі позивачу веранди в розмірі 6,6 кв.м., відповідач буде позбавлений денного світла, оскільки в житловій кімнаті площею 9,1 кв.м. відсутнє вікно, крім того, відступ від ідеальної частки для відповідача складатиме 3,2 кв.м. Відповідач зробив у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) за згодою іншого співвласника, а відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України така прибудова є власністю співвласника який її зробив і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

В судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Відповідач та його представники заперечили проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами експертиз проведених у справі, а саме судової будівельно - технічної експертизи від 02.03.2014 року №1127, судової будівельно - технічної експертизи від 20.11.2015 року №1488, судової будівельно - технічної експертизи від 25.10.2016 року №1958, додаткової судової будівельно - технічної, будівельно - оціночної, земельно технічної та земельно - оціночної експертизи від 03.09.2018 року №04/01-2018, експертами визначені варіанти виділення майна в натурі позивачу та відповідачу наближені до ідеальних та не вказано яким чином можливо встановити вхід та можливі поділи веранди ( приміщення 1-1). Тому суд дійшов висновку про неможливість виділити ОСОБА_1 в натурі частину житлового будинку та здійснити поділ земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту статей 183, 358, 364, 367, 379, 380 ЦК України виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Вказанихвисновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 105/200 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частини жилого будинку від 30.03.2009 року, укладеного ним з ОСОБА_5 , відповідно до якого дарувальник подарував, а обдарований прийняв 105/200 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок в цілому складається з одного житлового будинку літ. А- цегла, житловою площею 42,40 кв.м., загальною площею 70,6 кв.м., сарай літ. Б, погріб літ. В, баня літ. Г, вбиральня літ. Д, спорудження №1-4, І-ІІ. 105/200 складається з житлової кімнати позначеної на плані 1-4 площею 14,7 кв.м., частин підсобних приміщень та споруджень. (т.1, а.с. 9-16).

Відповідач ОСОБА_3 є власником 51/200 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі Договору дарування частини жилого будинку від 16.03.2004 року, укладеного нею з ОСОБА_5 , відповідно до якого дарувальник подарував, а обдарований прийняв безоплатно 51/200 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок в цілому складається з одного житлового будинку літ. А- цегла, житловою площею 35,80 кв.м., загальні та побутові споруди сарай літ. Б, льох літ. В, баня літ. Г, вбиральня літ. Д, спорудження №1-4, І-ІІ. (т.1, а.с. 17).

Третя особа ОСОБА_4 є власником 11/50 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 05.05.1998 року виданого Українською біржею Десятинна за реєстраційним номером 3686-1311. (т.1, а.с. 18).

Спір щодо користування будинком виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , тому позивач відмовився від позовних вимог до ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що виділ в натурі нерухомого майна не стосується належного ОСОБА_4 нерухомого майна.

Апеляційним судом встановлено, що між сторонами склався певний порядок користуванняприміщеннями у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 користується приміщеннями: передпокій -7,5 кв.м. №1-3, житлове приміщення - 14,7 кв.м. №1-4, коридор -5,9 кв.м. №1-2, кухня - 6,7 кв.м. №1-5.

ОСОБА_3 користується приміщеннями: житлове приміщення - 7,9 кв.м. №1-7, передпокій - 9,1 кв.м. №1-6, кухня - 7.1 кв. м. №1-8, санвузол - 2,8 кв.м. №1-9.

Верандою - 6,6 кв.м. №1-1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 користуються кожен зі свого окремого входу та відповідно тією частиною, яка прилягає до належного йому приміщення. У ОСОБА_1 на веранду є окремий вхід з вулиці, а у ОСОБА_3 вхід на веранду з передпокою.

Апеляційним судом встановлено, що на веранді установлена стіна, яка розділяє її на дві рівні частини.

Вказаний порядок користування приміщеннями будинку склався між сторонами відповідно до розміру належних їм часток.

Висновки проведених експертиз у вказаній справі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жоден з варіантів поділу будинку, які запропоновані експертами не відповідає розміру часток належних сторонам.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у Висновку експерта від 03.09.2018 року №04/01-2018 (т.3, а.с.51), на який посилається позивач, не вказана установлена перегородка в приміщенні 1-1 (веранда), яка розділяє веранду рівно навпіл на два окремих приміщення. Та не вказано, що як позивач, так і відповідач мають окремі із веранди входи (виходи) на свою частину приміщень, якими користується кожен з них. Тобто, при цьому порядку користування приміщеннями будинку, який склався між позивачем та відповідачем потреби в перебудові приміщення веранди немає. Та крім того, при виділі позивачу всієї веранди відповідач буде позбавлена денного світла з веранди в належну їй житлову кімнату, в якій немає вікон із-за неможливості їх встановлення. Тому варіант виділу всієї веранди позивачу є неприйнятним, оскільки порушує права відповідачки щодо отримання денного світла у свою частину житлового приміщення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість частково задовольнити позов ОСОБА_1 про виділ йому в натурі частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , а саме виділити ОСОБА_1 : кухню - 6,7 кв.м. за №1-5, кімнату - 14,7 кв.м. за №1-4, передпокій - 7,5 кв.м. за №1-3, коридор 5,9 кв.м. за №1-2, веранду - 3,3 кв.м. за №1-1.

На думку колегії суддів вказаний поділ відповідає порядку користування будинком, який склався між сторонами, розміру належних їм часток, а також засадам розумності, законності та справедливості.

Крім того, ОСОБА_1 просить виділити йому в натурі 0,0249 га земельної ділянки, що є 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0639 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:027:0005.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Судом встановлено, що власниками земельної ділянки площею 0,0639 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:27:0005 на якій розташовиний спірний будинок є:

ОСОБА_3 з площею 39/100 від 0,0639 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.11.2004 року серія КВ № 125561 виданого на підставі рішення Київської міської ради від 20 червня 2002 року №38/38.

ОСОБА_4 з площею 11/50 від 0,0639 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.11.2004 року серія КВ № 125561 виданого на підставі рішення Київської міської ради від 20 червня 2002 року №38/38.

ОСОБА_1 з площею 39/100 від 0,0639 га на підставі договору дарування земельної ділянки від 30.03.2009 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишовою І.П., зареєстрованого в реєстрі за № 21.

Цільове призначення даної земельної ділянки визначено для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянки).

Враховуючи виділ ОСОБА_1 в натурі частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та належність ОСОБА_1 на праві власності 39/100 земельної ділянки, що дорівнює 0,249 га, колегія суддів дійшла висновку про можливість поділити земельну ділянку та виділити ОСОБА_1 в натурі 0,249 га земельної ділянки, що є 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0639 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:027:0005, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку, що передається ОСОБА_1 в результаті виділу його частини в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 в натурі частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а саме: кухню - 6,7 кв.м. за №1-5, кімнату - 14,7 кв.м. за №1-4, передпокій - 7,5 кв.м. за №1-3, коридор 5,9 кв.м. за №1-2, веранду - 3,3 кв.м. за №1-1, а також поділити земельну ділянку та виділити ОСОБА_1 в натурі 0,249 га земельної ділянки, що є 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0639 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:027:0005, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку, що передається ОСОБА_1 в результаті виділу його частини в натурі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 в натурі частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а саме: кухню - 6,7 кв.м. за №1-5, кімнату - 14,7 кв.м. за №1-4, передпокій - 7,5 кв.м. за №1-3, коридор 5,9 кв.м. за №1-2, веранду - 3,3 кв.м. за №1-1.

Поділити земельну ділянку та виділити ОСОБА_1 в натурі 0,249 га земельної ділянки, що є 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0639 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:027:0005, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку, що передається ОСОБА_1 в результаті виділу його частини в натурі.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.