Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 695/533/19

номер провадження 2/695/145/20

07 жовтня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю - секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_4 , якій за життя на праві приватної власності належав жилий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0.0916 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Позивач наполягає, що за свого життя ОСОБА_4 проживала разом із нею, та саме позивач здійснювала догляд за своєю тіткою, яка у зв`язку із своїм поважним віком та станом здоров`я потребувала допомоги сторонніх осіб. Після смерті ОСОБА_4 позивач здійснила поховання останньої. В свою чергу відповідачі, які є дітьми ОСОБА_4 разом із нею не проживали та протягом останніх десяти років життя ОСОБА_4 не навідувались до неї та допомоги їй не надавали.

За таких обставин позивач вважає, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 . У свою чергу відповідачі, які не надавали жодної допомоги своїй матері, коли та була в безпорадному стані, спадщину після її смерті прийняли шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідними заявами. Однак, оскільки відповідачі всіляко ухилялися від надання допомоги своїй матері, хоча добре знали про обставини її життя, оскільки позивач особисто повідомляла їх про стан здоров`я ОСОБА_4 , а тому, на думку позивача, відповідачі мають бути усунуті від спадкування майна ОСОБА_4 на підставі ст.. 1224 ЦК України.

Розгляд справи здійснюється в загальному позовному провадженні на підставі ухвали суду від 11.03.2019 року.

Представник позивача направив до суду клопотання відповідно до якого розгляд справи просив проводити за його відсутності та відсутності інших учасників справи, заперечень проти ухвалення заочного рішення не подавав.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про розгляд справи повідомлялась належним чином, у визначеному законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за останньою відомою адресо місця проживання та шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади. Правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідачі не скористалась, жодного клопотання до суду не направляли, ходом розгляду справи не цікавились.

Згідно з вимогами ч.ч. 6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну,електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачі належним чином повідомлялась судом про розгляд справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельна ділянка, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається із копії спадкової справи №240, яка надана Золотоніською міською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа на підставі заяв про прийняття спадщини, які надійшли від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак, окрім звернення до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини у 2007 році відповідачі не вчинили жодних подальших дій щодо належного оформлення своїх спадкових прав. Відповідних свідоцтв про отримання спадщини відповідачі не отримали.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачка вважає, що саме вона має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки вона проживала із спадкодавцем протягом останніх десяти років та між ними були відносини саме сімейні відносини, адже вони були пов`язані між собою спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство. Посилалась на те, що спадкодавець мала тривалі проблеми зі здоров`ям, потребувала постійного догляду, в той час позивач піклувалась про ОСОБА_4 , купувала ліки, допомагала в лікуванні, в відповідачі в свою чергу, як діти спадкодавця взагалі не цікавилась здоров`ям матері, знаючи про стан її здоров`я не бажали їй допомагати.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_4 була рідною тіткою позивача по справі, що стверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01.03.1957р., Посвідки про шлюб № 160 від 03.10.1936р., Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.08.1952р., Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 16.11.1957р., Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 15.07.1978р., паспортом серії НОМЕР_6 від 08.12.2004р., Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 10.02.1967р., Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 25.02.1993р., паспортом серії НОМЕР_9 від 12.06.1997р..

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.06.2019 року було встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до часу відкриття спадщини.

Таким чином факт спільного проживання позивача із спадкодавцем протягом десяти років встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем.

Як вбачається із письмових пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останні добре знали ОСОБА_4 та позивача по справі, та підтвердили факт спільного їх проживання. Також, свідки підтвердили факт ведення ними спільного господарства, те, що ОСОБА_4 в силу свого віку та поганого стану здоров`я потребувала постійного догляду та протягом десяти років саме позивач по справі доглядала за нею, готувала їжу, оплачувала комунальні послуги, та витрати на придбання ліків, підтримувала їх спільне життя, тощо. Свідки зазначили, що ОСОБА_1 займалась похованням ОСОБА_4 , та взяла на себе всі витрати з цього приводу. В свою чергу відповідачі по справі, будучи дітьми ОСОБА_4 належної допомоги своїй матері не надавали, з нею взагалі ніяких відносин не підтримували та всіляко ухилялися від надання ОСОБА_8 будь-якої допомоги, як то фізичної і моральної так і матеріальної.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови відповідачів у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача про спільне проживання зі спадкодавцем, понад десять років, у суду немає.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержані права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкодавець потребував постійного догляду, у зв`язку із своїм похилив віком, адже остання померла у віці 87 років та у зв`язку із таким поважним віком часто хворіла, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, що стверджується поясненнями свідків, які зазначені вище.

В ході розгляду справи твердження позивачки, що відповідачі не приймали участі в утриманні матері, не допомагали матеріально та не бажали з нею спілкуватись, знайшли своє підтвердження. Будь-яких доказів, які б спростовували вказав доводи матеріали справи не містять та судом в ході розгляду справи такі віднайдені не були.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка довела обставини на які посилається, а відтак позовна заява підлягає до задоволення в повному обсязі.

Суд також вважає, що з відповідачів необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються квитанцією № ПН25115С1 від 06.02.2019 року

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1258, 1259, 1261 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування - задовольнити.

Усунути від права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 кошти в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. - в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору

Рішення може бути переглянуте Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в порядку визначеному ч. 4 ст. 287 та ст. 288 ЦПК України до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення..

Суддя : Середа Л.В.