АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року

м. Чернівці

справа №713/1067/20

провадження 822/787/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Владичан А.І., Одинак О.О.,

за участю секретаря Чубрей І.І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона з 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 вересня 2019 року розірвано.

Зазначала, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу застосовує до неї психологічне насильство, що виявляється у постійних погрозах, залякуванні, а також вчиняє перешкоди у користуванні житловим будинком.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу по факту домашнього насильства 13 січня 2020 року та 17 січня 2020 року відносно ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , строком на шість місяців, у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме, заборони перебувати в місці спільного проживання по АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 та прилеглих до нього надвірних господарських будівлях і спорудах.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 .

Заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання по АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 та прилеглих до нього надвірних господарських будівлях і спорудах.

Обмежувальний припис видано строком на 3 (три) місяці.

Про видачу обмежувального припису кривднику повідомити Вижницьке відділення поліції Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецької області для взяття громадянина ОСОБА_2 на профілактичний облік, а також Вижницьку районну державну адміністрацію Чернівецької області, Лукавецьку сільську раду Вижницького району Чернівецької області.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правовових підстав для видачі обмежувального припису.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що всі доводи та аргументи заявниці, окрім виклику поліції та складених щодо нього протоколів, не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Суд під час вирішення вказаної заяви повинен був надати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішити питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необгрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 вересня 2019 рок розірвано.

За час шлюбу у сторін народилися донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , 1994 року народження.

З свідоцтва про право на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 18 травня 2012 року вбачається, що власниками житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

З договору дарування, посвідченого 20 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1429 вбачається, що ОСОБА_1 подарувала 1/2 частину вказаного житлового будинку своїй доньці ОСОБА_3 .

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу по факту домашнього насильства 13 січня 2020 року та 17 січня 2020 року відносно ОСОБА_1 .

Заявниця ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області з приводу неправомірних дій відносно неї, які вчиняє ОСОБА_2 . Працівниками поліції неодноразово було проведено профілактичні бесіди із ОСОБА_2 щодо неприпустимості вчинення ним домашнього насильства, що підтверджується копіями відповідей від 20 жовтня 2019 року, 19 січня 2020 року, 10 березня 2020 року, 12 травня 2020 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Закон № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування)

з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функціюі направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

З матеріалів справи вбачається наявність конфлікту між подружжям, що мало наслідком неодноразові звернення заявниці із заявами до поліції, та факту притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності по факту застосування домашнього насильства психологічного характеру стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відсутність бажання примирення у сторін, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем їх спільного проживання та за місцем реєстрації заявника.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставності притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 173-2 КУпАП оскільки відповідно до ч 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2020 року встановлено випадок домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та винність ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення передбаченого 1 ст. 173-2 КУпАП і притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили та на час розгляду справи не скасована.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності між сторонами спору щодо розподілу спільного майна подружжя, оскільки це є окремим предметом судового розгляду, а також ОСОБА_2 не надано у наявних та допустимих доказів існування такого спору.

Зазначений судом в обмежувальному приписі захід тимчасового обмеження прав кривдника відповідає положенням Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Вжитий судом обмежувальний припис є заходом тимчасового обмеження ОСОБА_2 , як особи, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки ОСОБА_1 , як постраждалої особи. ОСОБА_2 не спростував заяву ОСОБА_1 , належними та допустимими доказами (показаннями свідків, письмовими доказами тощо).

Отже, суд першої інстанції, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зробив правильний висновок, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 12 жовтня 2020 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: А.І. Владичан

О.О. Одинак