ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/328/20

Головуючий у першій інстанції - Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/572/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

учасники справи:

заявник - АТ «Облтеплокомуненерго»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з ОСОБА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось із заявою, в якій просило видати судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 32486,22 грн за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, за послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 1603,98 грн за період з 11.01.2017 по 31.12.2019, а також 210,20 судового збору.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року відмовлено АТ «Облтеплокомуненерго» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води.

В апеляційній скарзі АТ «Облтеплокомуненерго» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник посилається на те, що відповідно до ч. 7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення та ГВП, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, є договором приєднання. Текст типового договору про надання послуг було опубліковано в газеті «Деснянська правда» від 23.10.2014. Боржник ОСОБА_1 не надала письмові заперечення проти приєднання до публічного договору, фактично споживала теплову енергію, частково здійснювала оплату,тому вважається такою, що прийняла пропозицію укласти договір на запропонованих АТ ОТКЕ умовах. Також заявник, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, вважає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Боржником відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуюче наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст. 163 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за наданими цією організацією послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, що споживаються боржником ОСОБА_1 , згідно із долученими розрахунками (а.с.5-6).

Відмовляючи АТ «Облтеплокомуненерго» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, суддя суду першої інстанції виходив з того, що заявником в порушення вимог п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України не надано договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з підписом боржника, а надано лише типовий договір.

Суд визначив відсутність письмового договору із підписом боржника, що не було долучено заявником, як дефект в оформленні поданої заяви, що унеможливив прийняття судового рішення у форматі наказного провадження.

Колегія суддів погодитись з такими висновками не може, виходячи з наступного.

Вимога процесуального закону про необхідність долучення договору в письмовій (електронній) формі (п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК) пов`язана із положеннями п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України і стосується заявлених вимог дослівно: «про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб», де дійсно передбачається за обов`язкове долучення письмового (електронного) екземпляру договору.

Разом з тим, у даній справі теплопостачальною організацією заявлено не про стягнення безпосередньо грошової заборгованості, а про стягнення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, хоча і виражених в грошовій формі, але які витікають з правовідносин з оплати житлово-комунальних послуг (п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК).

Відтак, колегія суддів вважає, що формалізована вимога суду щодо долучення письмового (електронного) екземпляру договору про надання житлово-комунальних послуг, не ґрунтується на положеннях процесуального закону, відносних до характеру виниклих правовідносин конкретно у даній справі, за якими унормована можливість видання судового наказу.

Поза увагою суду залишились імперативні положення ст. 901 ЦК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 10-12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, щодо зобов`язання замовника (яким в даному випадку є - споживач ОСОБА_1 ) оплатити виконавцеві (в даній справі -АТ «Облтеплокомуненерго») послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири споживача, які споживають, за показаннями будинкових засобів обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (теплопостачання) та за показниками квартирних засобів обліку води, а у разі їх відсутності - за нормативами споживання.

Цілком слушною, як вважає колегія суддів, є посилання скаржника в апеляційній скарзі про необхідність врахування судом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, де наголошено з посиланням на положення ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 1 і п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на тому, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Отже, за відсутності даних про відключення квартири боржника, по якій утворилася заявлена заборгованість, від централізованої тепломережі, за наявності відомостей про відкритий особистий рахунок по цьому помешканню, до якого постачається теплоенергія, з урахуванням вимог п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг з теплопостачання та постачання гарячої води.

В своїй постанові від 11 листопада 2019 року ухваленій у справі N 646/834/17 (провадження N 61-33084сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо акцептування публічного договору зазначив наступне:

«Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Разом з тим, згідно зі статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом».

Таким чином, договір про надання житлово - комунальних послуг є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що був опублікований в газеті «Деснянська правда» №42 від 23.10.2014 містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На правовідносини з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці розповсюджується Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Цим законом зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина третя пункт 1 та 5 статті 20).

Такі положення Закону України "Про житлово комунальні послуги" свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води може бути у вигляді мовчання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу із застосуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є необґрунтованим і таким, що не забезпечує право юридичної особи на звернення до суду в наказному провадженні, тобто в провадженні, яке вона обрала (в порівнянні із наявною альтернативою спрощеного позовного провадження) з використанням своїх прав, унормованих ч. 2 ст. 161 ЦПК України.

Відтак, оскаржувана ухвала на підставі п. 3 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, 369, 374, п. 3 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» - задовольнити.

Ухвалу судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 01.04.2020.