КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/3363/20 Головуючий 1 інстанція -Гребенюк В.В.
Провадження № 22-ц/824/8922/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Разом з позовом звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Рибіцької Юлії Борисівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою накласти арешт на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції є хибними, та те, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс», як іпотекодержатель, від імені якого діяв єдиний засновник підприємства та його керівник ОСОБА_3 , продав майно Позивача покупцеві ОСОБА_2 за вартістю, що є нижчою за вартість оплаченого іпотекодержателем права вимоги.

Зазначила, що вищевказане може свідчити про те, що ряд пов`язаних осіб реалізують незаконні схеми по заволодінню іпотечним майном, а також можуть вживати подальших заходів, направлених на унеможливлення ефективного захисту прав Позивача шляхом застосування реституції. З огляду на зазначене, стороною Позивача зазначалося про наявність ризику того, що Відповідачем-2 спірне нерухоме майно буде відчужено третім особам, що унеможливить виконання рішення в даній справі, у разі його винесення на користь Позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не обґрунтовано належним чином, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, а також не надано доказів, які дають підстави суду вважати, що внаслідок дій відповідача може бути утруднене або неможливе виконання рішення суду, не обґрунтовано необхідності застосування конкретного виду забезпечення позову.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивачка звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Натомість колегія суддів, бере до уваги те, що між сторонами було укладено правочин, а саме Договір купівлі-продажу від 14.02.2020 року, з реалізації одного із видів звернення стягнення на предмет іпотеки згідно зі ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Колегія суддів, вислухавши сторону апелянта, не бере до уваги ту обставину, що укладення оскаржуваного правочину відбулося з грубими порушеннями статей 572 ЦК України, статей 12, 33, 35 ЗУ «Про іпотеку», що призвело до позбавлення Позивача права власності на належне їй нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної заяви суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у забезпеченні позову, так, як заявником не обґрунтовано належним чином, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, а також не надано доказів, які дають підстави суду вважати, що внаслідок дій відповідача може бути утруднене або неможливе виконання рішення суду, не обґрунтовано необхідності застосування конкретного виду забезпечення позову.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк