Справа № 242/3902/19
Провадження № 2/242/345/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
02 квітня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., за участю секретаря судового засідання Сафронової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку спрощеного заочного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час перебування в шлюбі, -
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.07.2019 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі відкрито та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просить суд слухати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення по справі заочного рішення, просить позов задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 24.05.2002 року, виданого Відділом реєстрації громадянського стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 24.05.2002 року, актовий запис № 44. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « ОСОБА_2 ».
Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 11.07.2013 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 04.07.2007 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 30.03.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25.06.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 08.07.2013 року.

Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 17.01.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори Шарафєєвою І.В., ОСОБА_1 придбав у власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17398300 від 17.01.2008 року, виданого Селидівським бюро технічної інвентаризації, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вих. № 19/ОЦ-0624-1 від 24.06.2019 року, вартість чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24 червня 2019 року складає 145 720 грн. 00 коп.

Згідно акту про непроживання від 23.06.2019 року, виданого ОСББ «Перемоги, 4», ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрований та не мешкає.

Відповідно до довідок за № 04-22/1878 від 24.06.2019 року, виданої ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_1 дійсно з 13.03.2002 року на вищевказаному підприємстві на посаді гірничого майстра та його заробітна плата складала: за 2007 рік - 23 870 грн. 59 коп., за 2008 рік - 47 575 грн. 96 коп., за 2009 рік - 57 931 грн. 34 коп., за 2010 рік - 61 452 грн. 14 коп., за 2011 рік - 84 089 грн. 69 коп., за 2012 рік - 113 317 грн. 70 коп., за 2013 рік - 67 208 грн. 66 коп., за 2014 рік - 80 773 грн. 50 коп., за 2015 рік - 72 951 грн. 95 коп.

Згідно довідки ОСББ «Союз-13 м. Селидове» від 24.06.2019 року, ОСОБА_1 мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із ним за вищевказаною адресою мешкають: дружина - ОСОБА_8 , син дружини - ОСОБА_9 , сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

Відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16.09.2013 року, визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із батьком - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1446 від 01.01.2018 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 52788341 від 18.06.2019 року, виданої Селидівським МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складає 50 786 грн. 75 коп.

Відповідно до довідки за № 04-22/19118 від 26.06.2019 року, виданої ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», із заробітної плати ОСОБА_1 згідно постанови ВП № 41721466 від 25.01.2014 року проводиться утримання аліментів в розмірі 1/3 частини заробітної плати на користь ОСОБА_2 на утримання дітей. Заборгованості по аліментам немає.

Відповідно до довідки Селидівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 25.06.2019 року, заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , складає 3879 грн. 00 коп.

Згідно довідки ОСББ «Перемоги, 4», заборгованість по квартирній платі за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 23.06.2019 року складає 150 грн. 00 коп.

Відповідно до довідки АТ «ДТЕК Донецькі електричні мережі» від 22.04.2019 року, заборгованість за послуги електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1463 грн. 38 коп.

Згідно довідки Красноармійського УГГ від 24.06.2019 року, заборгованість за послуги газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , складає 2798 грн. 72 коп.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 08-4/1201 від 30.07.2019 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині розподілу спільно нажитого майна подружжя шляхом визнання за ними права власності по 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2016 року №6-2811цс15, згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, діляться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються кожному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 361 ЦК співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Таким чином, на теперішній час встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При цьому суд враховує, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Зі змісту ст. 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування лежить не на суду, а на сторонах.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що спірне майно, яке складається з квартири було набуте сторонами за час шлюбу, а тому у вказаного майна є усі ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відсутність судового рішення про визнання вищевказаного майна особистою приватною власністю ОСОБА_1 підтверджує, що у суду відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно позивачу чи то відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , їх спільною частковою власністю з відповідачем із визнанням права власності на вищевказану квартиру у розмірі по 1/2 частині кожному є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнунення з відповідача на його користь 71 813 грн. 34 коп. боргових зобов`язань, сплачених ним на підставі Кредитного договору № 10/кд-08 від 17.01.2008 року, суд встановив наступне.

Згідно зі статтею 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Внаслідок укладення кредитного договору у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Згідно кредитного договору № 10/кд-08 від 17.01.2008 року, Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було надано ОСОБА_1 кредит у сумі 85 000 грн. 00 коп. Кінцева дата повернення кредиту визначена до 16.01.2018 року. Кредит надається позичальнику на придбання житла на вторинному ринку.

Згідно повідомлення ПАТ «Промінвестбанк» за вих. № 0023431 від 20.12.2012 року, ОСОБА_1 повідомлено, що ПАТ «Промінвестбанк» відступило право своєї вимоги за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року на користь нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк». Станом на 17 грудня 2012 року розмір заборгованості за кредитним договором становить: кредитна заборгованість - 37 431 грн. 42 коп., заборгованість за процентами - 278 грн. 18 коп., заборгованість за щомісячними комісіями - 18 грн. 63 коп.

Відповідно до довідки № 105-5/06/20 від 05.07.2019 року, виданої ПАТ «Промінвестбанк», за період користування кредитом з 17.01.2008 року по 16.12.2012 року було сплачено: основну суму боргу - 47 568 грн. 58 коп., проценти за користування кредитом - 44 281 грн. 85 коп., комісія за управління кредитом - 1001 грн. 37 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом вих. № 46183-23.1 від 16.05.2019 року, виданої відділенням «Селидове» ПАТ «Альфа-Банк», за період з 17.12.2012 року по 30.11.2015 року було сплачено заборгованість за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року на загальну суму 49 704 грн. 82 коп.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 169629048 від 07.06.2019 року, 07.06.2019 року державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори Доценко О.В. було знято обтяження з квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви-повідомлення АТ «Альфа-Банк».

При вирішенні вищевказаних позовних вимог, суд ще раз наголошує, що в аспекті статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

В той самий час позивач не лише не спростовує зазначену презумпцію, а й сам зазначає, що отримання кредитних коштів та купівля на вказані гроші квартири, було здійснено під час шлюбу та в інтересах сім`ї. Крім того, позивач не надає суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження того факту, що під час перебування у шлюбі зобов`язанні за кредитним договором він здійснював в односторонньому порядку та без будь-якої участі відповідача.

Відсутність у відповідача власного заробітку (доходу) в цей період, виходячи із положень ст. 60 СК України, жодним чином не спростовують висновків суду, оскільки як зазначив сам позивач та як вбачається з матеріалів справи, у сторін по справі троє спільних дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Даний факт, в свою чергу, дає суду всі підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 перебуваючи у шлюбі з позивачем здійснювала догляд за дітьми та вела домашнє господарство, оскільки згідно наданих довідок про заробітну плату, позивач у вказаний період постійно працював на ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля».

Таким чином, суд приходить до висновку, що понесені витрати із повернення кредитних коштів в період перебування в шлюбі, сторони несли солідарно, у зв`язку із чим, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення сплачених сум за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, в рішенні Селидівського міського суду Донецької області від 25.06.2013 року, відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 , судом було встановлено, що шлюбні між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинилися з травня 2013 року. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що саме починаючи з травня 2013 року сплачені ОСОБА_1 кошти на погашення кредитної заборгованості є його особистими, оскільки між подружжям припинилися шлюбні відносини та суду не надано жодного належного та допустимого доказу, що відповідач з цього часу здійснювала будь-які платежі чи то допомагала позивачу в оплаті кредитної заборгованості.

Як видно із розрахунку за кредитом вих. № 46183-23.1 від 16.05.2019 року, виданої відділенням «Селидове» ПАТ «Альфа-Банк», за період з 30.04.2013 року по 31.11.2015 року ОСОБА_1 було сплачено заборгованість за кредитним договором № 10/кд-08 від 17.01.2008 року на загальну суму 47 354 грн. 82 коп.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1/2 частку боргових зобов`язань, сплачених ОСОБА_1 на підставі кредитного № 10/кд-08 від 17.01.2008 року, після фактичного припинення шлюбних відносин, у сумі 23 677 грн. 41 коп.

Згідно ст. 77 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо наявних заборгованостей у відповідача зі сплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 та наданим з цього приводу доказам, суд вважає їх неналежними, оскільки вони не стосуються предмету спору та жодним чином не впливають на встановлені судом обставини справи та не спростовують висновків суду.

Крім того слід зауважити , що згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У зв`язку з чим, витрати на утримання спільного майна, несе кожен із співвласників вказаного майна пропорційно до своєї частки у вказаному майні.

Наявність заборгованості відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , також не впливає на висновки суду, оскільки позивач не позбавлений можливості захистити своє право в порядку передбаченому ст. 194 СК України.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати, пов`язані із сплатою судового збору та витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 770 грн. 00 коп. та витрати на проведення оцінки спірної квартири у сумі 600 грн. 00 коп., всього у сумі 1370 грн. 00 коп., та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково (66,49 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог у сумі 910 грн. 91 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 133, 139, 141, 180-282, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час перебування в шлюбі - задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку розподілу майна, набутого за час шлюбу, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку розподілу майна, набутого за час шлюбу, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частку боргових зобов`язань, сплачених ним на підставі кредитного № 10/кд-08 від 17.01.2008 року у сумі 23 677 (двадцять три тисячі шістсот сімдесят сім) грн. 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 910 (дев`ятсот десять) грн. 91 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 02 квітня 2020 року.

Суддя І.М. Владимирська