Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"18" березня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Черноусові В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сартанської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2006 року. У січні 2019 року вона звернулась до відділу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з наміром оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований вищезазначений будинок, однак виявлено, що вказана земельна ділянка надана у власність ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності. За таких обставин позивачка позбавлена можливості оформити право власності на земельну ділянку, яку також придбала у власність в той час, коли купувала будинок. На підставі викладеного просить скасувати рішення виконкому Сартанської селищної ради від 29 вересня 2004 року за №85/3 щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області внести відомості до книги реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача Сартанської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити та справу розглянути без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом надсилання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві та розміщенням на офіційному сайті «Судова влада України».

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього надвірними прибудовами та спорудами загальною площею 80,9 кв м, житловою - 45,5 кв м, на земельній ділянці 885 кв м, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 11 вересня 2006 року, посвідченого нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Е.А., зареєстрованого в реєстрі за №6236, що також підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна: 15979913 від 18.09.2006 року.

Згідно розписки від 23.08.2006 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 завдаток в рахунок плати за будинок та земельну ділянку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 4000,00 грн.

В свою чергу, ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Сартанської селищної ради від 29.09.2004 року за №85/3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 143198, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.162.00011, згідно якого останній є власником земельної ділянки площею 0,0898 га (кадастровий номер: :00:002:0033), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове прнизначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

З метою оформлення права власності, а саме при дослідженні відповідних Державних актів, позивачем з`ясовано, що житловий будинок на вищевказаній земельній ділянці належить позивачу ОСОБА_1 , а земельна ділянка в порушення ч.1 ст.120 ЗК України, попередньому власнику ОСОБА_2 .

Враховуючи, що видача державного акту, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, виникла ситуація за якої позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказані земельні ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України).

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, оскільки позивач на законних підставах є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а тому право на земельну ділянку повинно визначатися пропорційно до часток у праві власності житлового будинку.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав є визнання права.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно із ст. 6 ЗК України, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також у разі купівлі-продажу, дарування та обміну.

Згідно із ст. 22 ЗК України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За змістом ст. 23 ЗК України, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів.

Згідно із ст.30 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно із змістом ст.44 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню.

Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється радою народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом.

Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином встановлені судом обставини вказують на можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , про скасування рішення та державного акту на право власності на землю, зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області внести відомості до Книги реєстрації та визнання права власності на земельну ділянку.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 206, 258, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст. ст. 6,22,23,30,44 Земельного Кодексу України 1990 року, Постановою Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. ст. 328, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сартанської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити.

Скасувати рішення виконкому Сартанської селищної ради від 29 вересня 2004 року за №85/3 щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати АДРЕСА_1 акт на право власності на земельну ділянку, серії ДН №143198, виданого 17 березня 2005 року Сартанською селищною радою м. Маріуполя Донецької області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.162.00011, згідно із яким, ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0898 га (кадастровий номер: :00:002:0033), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове прнизначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області внести відомості до Книги записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі щодо скасування Державного акту ДН №143198, виданого 17 березня 2005 року Сартанською селищною радою м. Маріуполя Донецької області, який був виданий ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Сартанської селищної ради від 29 вересня 2004 року за №85/3.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0898 га (в тому числі сільськогосподарських угідь 0,0667 га - рілля, під будівлями - 0,0231 га), призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде виготовлений 27 березня 2020 року.

Суддя: Н. В. Литвиненко