КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9472/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року (суддя Оксюта Т.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, житлової комісії гарнізону міста Київ, третя особа: об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, про зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

у липні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідачів Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, житлову комісію гарнізону м. Києва включити його, полковника запасу, зі складом сім`ї дві особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 19 листопада 1992 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він, полковник запасу, звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) згідно наказу Міністра оборони України від 3 грудня 2013 року. Проходив військову службу у Збройних Силах України починаючи з 30 червня 1992 року, після закінчення Національної академії оборони України був призначений наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 2 вересня 2002 року №051Р до військової частини НОМЕР_1 , де служив до звільнення, житлом не забезпечувався

Позивач посилався на те, що рішенням житлової комісії військової частини від 15 листопада 2002 року він разом з членами сім`ї (дружина та донька) був зарахований на квартирний облік на загальних підставах з 3 березня 1995 року без пільг. До призначення для проходження подальшої служби в м. Києві він перебував на квартирному обліку у штабі і управлінні Західного оперативного командування м. Львів з 19 листопада 1992 року.

На час подачі позову він перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 2 особи (він та донька) у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 у загальній черзі Київського гарнізону з 3 березня 1995 року, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла (з вислугою 25 років) з 24 вересня 2009 року.

Позивач зазначав, що 4 січня 2019 року звернувся до житлової комісії гарнізону м. Києва, Київського КЕУ із заявою щодо зміни дати постановки на квартирний облік з 3 березня 1995 року на 19 листопада 1992 року, та рішенням Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 16 січня 2019 року, оформлене протоколом №13, йому змінено дату постановки на квартирний облік з 3 березня 1995 року на 19 листопада 1992 року.

Позивач стверджував, що витяг з протоколу №13 від 16 січня 2019 року був направлений до Київського КЕУ для внесення змін до другого примірника квартирної справи, однак зміни внесені не були, про що свідчить довідка від 4 квітня 2019 року про перебування його в черзі, а на запит його адвоката надійшла відповідь від 13 червня 2019 року №517/4118 про те, що зміни до другого примірника квартирної справи не внесені, оскільки правові підстави для позитивного розгляду зміни дати зарахування на квартирний облік військовослужбовців, осіб звільнених в запас або відставку, які були зараховані на квартирний облік в період з 3 березня 1995 року по теперішній час на більш ранню дату зарахування відсутні відповідно до ст. 58 Конституції України. До відповіді також надано копію листа Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 11 травня 2019 року №303/4/1129 про відсутність підстав перенесення дати поставлення на квартирний облік.

Позивач вважав, що такі дії відповідачів суперечать положенням Конституції України та Житлового Кодексу УРСР.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року позов задоволено, зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, житлову комісію гарнізону м. Києва включити ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов у гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 19 листопада 1992 року, а також вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, оскільки позивач проходив військову службу з 1992 року до 2002 рік у Львівському гарнізоні, з 2002 по 2013 роки у Київському гарнізоні, а за змістом Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року, військовослужбовці зараховувалися на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби.

Крім того, відповідач зазначає, що з приводу зміни дати перебування на квартирному обліку військовослужбовців, звільнених в запас або у відставку, які переміщувалися по службі в інші гарнізони після набрання чинності наказу Міністра оборони України № 20, є висновок Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 28 листопада 2008 року щодо відсутності правових підстав для перегляду рішень житлових комісій, прийнятих з 3 березня 1995 року по 10 листопада 2006 року про зарахування військовослужбовців на квартирний облік з 3 березня 1995 року; рішення Міністра оборони України № 3284/з від 13 квітня 2009 року, згідно якого зараховувати військовослужбовців при переміщенні до нового місця служби на квартирний облік раніше дати 3 березня 1995 року не має законних підстав; лист Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/4/1129 від 11 травня 2019 року стосовно відсутності правових підстав для зарахування

військовослужбовців на квартирний облік датою раніше 3 березня 1995 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки позивачем не надано належних доказів по справі та не зазначено, які норми матеріального права порушені судом при винесенні рішення.

Третя особа, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.113), свого представника у судове засідання не направила, клопотання про перенесення судового розгляду не подала, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Київського квартирно-експлуатаційного управління Сулими І.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача адвоката Бобрович А.І., яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 13 березня 1992 року по червень 2002 року проходив військову службу у Збройних Силах України (Львівському гарнізоні).

Після закінчення Національної академії оборони України наказом Міністра оборони України від 02.09.2002 року №051Р ОСОБА_1 призначено командиром батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 (м. Київ).

3 грудня 2013 року позивач звільнений з військової служби з військової частини НОМЕР_1 (м. Київ) у запас за станом здоров`я.

З 19 листопада 1992 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у штабі і управлінні Західного оперативного командування м. Львова.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 від 15.11.2002 року позивач разом з членами сім`ї (дружина та донька) був зарахований на квартирний облік на загальних підставах з 03.03.1995 року без пільг.

На час звернення до суду з позовом позивач перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 2 особи (він та донька) у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 у загальній черзі Київського гарнізону з 03.03.1995 року, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла (вислугу 25 календарних років) з 24.09.2009 року.

За період проходження військової служби позивач житлом не забезпечувався.

Рішенням Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 16 січня 2019 року, оформлене протоколом №13, задоволена заява ОСОБА_1 та прийнято рішення змінити полковнику запасу ОСОБА_1 дату постановки на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 19 листопада 1992 року.
Листом тво начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління від 13 червня 2019 року відмовлено позивачу у внесені змін у другому примірнику квартирної справи стосовно дати постановки на квартирний облік відповідно до рішенням Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 16 січня 2019 року з посиланням на ст. 58 Конституції України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на

підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтями 22, 24 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно із статтею 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Згідно із статтею 26 Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Пунктом 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, встановлено, що військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Наказом Міністра оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року № 43/579) Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України, яке було затверджено наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220, викладено у новій редакції.

Зокрема, абзацом 4 пункту 11 вказаного Положення було визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами "а", "б" та "д" пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами "а" та "б" пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами (затверджені Указом Президента України від 13

травня 1993 року N 174/93), пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового

одержання жилих приміщень.

Однак, у пункті 2 наказу Міністра оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року встановлено, що у випадках, передбачених абзацом четвертим пункту 11 зазначеного Положення, при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб,

що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом.

Отже, пункт 2 наказу Міністра оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року суперечив змісту пункту 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України, згідно якого військовослужбовець приймався на квартирний облік за новим місцем служби, пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби.

У подальшому вказаний наказ був визнаний таким, що втратив чинність, і наказом Міністра оборони України № 577 від 6 жовтня 2006 року затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житловий приміщень (далі Інструкція).

Пунктом 3.7. Інструкції було визначено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, у разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового отримання житла.

Вказана норма зберігалася і у подальших Інструкціях, які затверджувалися наказами Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року та № 380 від 31 липня 2018 року.
Таким чином, становище військовослужбовців, які переміщалися по службі до іншого гарнізону (в іншу місцевість) та бралися на квартирний облік за новим місцем служби у період дії наказу № 20 від 3 лютого 1995 року, погіршувалося у порівнянні з військовослужбовцями, які переміщалися по службі, яке не було пов`язане з переїздом до іншого гарнізону, та які переміщалися по службі до іншого гарнізону після втрати чинності зазначеного наказу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що вказані обставини порушують права позивача, а дії відповідача не узгоджуються з нормами Конституції України та житлового законодавства.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що переміщення по службі позивача здійснювалось не за власним бажанням, а відповідно до рішень вищестоящих органів і відповідних норм чинного законодавства та п. 36 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу ,прапорщиками (мічманами ) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 03.05.1993 року № 174.
Доводи апеляційної скарги, що зарахування позивача на квартирний облік з 19 листопада 1992 року буде порушувати конституційні права військовослужбовців, зарахованих на квартирний облік у період з 3 березня 1995 року по 10 листопада 2006 рік, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідач не позбавлений можливості привести свої рішення до норм чинного законодавства.

Крім того, при вирішенні даного спору необхідно враховувати, що закон має вищу юридичну силу.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.

Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Виходячи з того, що пункт 2 наказу Міністра оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року суперечить положенням ст. 43 ЖК УРСР, застосуванню підлягає саме закон.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що житлова комісія гарнізону міста Києва не є юридичною особою, тому згідно ст. 48 ЦПК України не може бути відповідачем у даній справі.

Разом з цим, з викладених позивачем обставин справи та наданих документів вбачається, що права позивача були порушені саме Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України, яке відмовилося виконати рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, управління є юридичною особою, а відтак і належним відповідачем у даній справі.

Зазначене порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення спору, вказані обставини не були доводами апеляційної скарги, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, допущенні порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк