ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1190/20 Справа № 207/417/17 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , котра діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання малолітньої особи такою, що незаконно набула право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , котра діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання малолітньої особи такою, що незаконно набула право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , котра діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання малолітньої особи такою, що незаконно набула право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року по справі №207/417/17 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати особу ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням буд. АДРЕСА_1 , зняти її з реєстраційного обліку, визнати малолітню особу ОСОБА_3 такою, що незаконно набула право на користування житловим приміщенням буд. АДРЕСА_1 , зняти її з реєстраційного обліку.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 жовтня 2012 року (а.с. 8) позивачка ОСОБА_4 є власником будинок АДРЕСА_2 .

Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 11.02.2017 року (а.с. 11) крім позивачки в зазначеному будинку зареєстровані її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її внука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не проживає за вказаною адресою з грудня 2015 року, що підтверджується актом про непроживання від 11 лютого 2017 року (а.с. 12). Зі свідоцтва про народження малолітньої ОСОБА_3 вбачається, що батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а. с. 73).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 172). Крім нього, за вказаною адресою зареєстровані також його батьки (а. с. 174).

З висновку дільничого офіцера поліції Півленного ВП Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області від 11.05.2018 року (а.с. 155) вбачається, що відповідачка дійсно зверталась до органів поліції з метою вжиття заходів реагування до її батька, ОСОБА_4 , з яким у неї склалися неприязні конфліктні стосунки, 03.04.2018 року вона відвідувала спірний будинок, але батько її не пустив, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Сам же ОСОБА_4 опитаний дільничим не був, так як не було встановлено його місцезнаходження.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили, що у позивача та ОСОБА_4 наявний з ОСОБА_2 конфлікт, що став приводом для припинення її проживання у спірному будинку у грудні 2015 року.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут (право користування чужим майном) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Таким чином відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що є доведеним факт непроживання у спірному будинку протягом року відповідачки через наявність поважних причин, зокрема, через неприязні та конфліктні стосунки з третьою особою у справі ОСОБА_4 , який мешкає у вказаному будинку.

Згідно ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, ст. 160 Сімейного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці до 10 років є місце проживання її батьків.

Крім того, колегія судів погоджується з висновками у необхідності відмовити у задоволені вимоги щодо визнання малолітньої особи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що незаконно набула право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, оскільки місцем проживання фізичної особи у віці до 10 років є місце проживання її батьків.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції багато доводів позивача залишились поза увагою та не зазначені у оскаржуваному рішенні суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовано всі обставин, необхідні для вирішення спору у даній справі, а доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі не дають підстав дійти переконання про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а фактично є доводами позову, яким районним судом дана належна правова оцінка.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича