Справа № 303/4765/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Кухти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 листопада 2019 року (у складі судді Куцкіра Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління, про зобов`язання учинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у серпні 2018 р.

Просив зобов`язати ПАТ «Державний ощадний банк України» (надалі Банк) усунути перешкоди в користуванні майном, яке належить позивачеві, шляхом підготовки пакету документів для зняття заборони відчуження із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і виключення запису з Державного реєстру іпотек та вилучення записів, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири позивача, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та при потребі направити уповноваженого представника для виконання усіх необхідних дій для цього. Вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позову вказав, що 13 лютого 2008 р. між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №50, відповідно до якого Банк зобов`язався надати позивачеві кредит у сумі 100 000 грн. на умовах строковості, повернення і платності, а позичальник повернути та сплатити відсотки за його користування у порядку та на умовах, визначених договором, із остаточним терміном повернення кредиту 13 лютого 2018 р.

У якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 13.02.2008 р. між сторонами було укладено договір іпотеки №524, відповідно до якого позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві приватної власності.

У квітні 2010 р. було встановлено, що службова особа Банку привласника грошові кошти, скориставшись кредитною лінією позивача та незаконно отримала з неї 40 000 грн., що підтверджується наявним кримінальним провадженням.

02 грудня 2016 р. позивачем було повністю і достроково погашено кредитну заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 50 від 13.02.2008 р.

Однак, Банк відмовляється видавати позивачеві довідку про погашення кредитної заборгованості та зняття заборони відчуження майна, пояснюючи це наявністю кримінального провадження.

Позивач вважає, що такі дії Банку порушують його право власності.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26 листопада 2019 р. позов задоволено частково: зобов`язано Банк усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 своїм майном шляхом підготовки пакету документів для зняття заборони відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і виключення запису із Державного реєстру іпотек та вилучення записів, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-залишок непогашеної заборгованості за кредитом (основним боргом) становить 40 000 грн., а залишок непогашеної заборгованості по нарахованих відсотках складає 11 138,12 грн.;

-зобов`язання за кредитним договором виконано лише частково, у зв`язку з чим у відповідача відсутні законні підстави на зняття заборони зі спірного предмету іпотеки;

-позов є передчасним, а його задоволення може призвести до порушення законних прав та інтересів відповідача в майбутньому.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги, законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що позивач зобов`язання за договором відновлюваної кредитної лінії №50 виконав у повному обсязі, а сума заборгованості виникла не з вини позивача, а з вини третіх осіб.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, із матеріалів справи видно, що 13 лютого 2008 р. між Банком і позивачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 50 (а.с.6-8). Цього ж дня було укладено додаткову угоду № 50 до цього договору, відповідно до якої із 01 жовтня 2008 р. установлюється плата за користування кредитом у розмірі 18 % (а.с.9). Також між Банком і позивачем було укладено іпотечний договір (а.с.10-12), відповідно до умов якого Банку в іпотеку, для забезпечення виконання зобов`язань було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності (на підставі договору дарування від 10.01.2002 р.) (а.с.13,14) належить позивачеві.

27 червня 2018 р. прокурором Мукачівської місцевої прокуратури Прохоровим С.А. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненні нею кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.ч.3,4 ст.191 КК України (а.с.56-65).

Отже, спірні правовідносини виникли з приводу того, що позивач доводить, що погасив заборгованість у повному обсязі, однак Банк відмовляється списувати штрафні санкції (пеню), а також розглядати питання щодо зняття обтяження із нерухомого майна, яке виступає забезпеченням виконання зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії. Позивач доводить, що наявна заборгованість виникла з вини третьої особи, а свої зобов`язання він виконав у повному обсязі.

Банк обґрунтовує свою позицію тим, що неможливо зняти заборону зі спірного предмета іпотеки до набрання відповідним вироком по обвинуваченню ОСОБА_2 законної сили, оскільки за позивачем рахується непогашена кредитна заборгованість, що в свою чергу свідчить про неповне виконання ним умов кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За приписами ст.17 ЗУ «Про іпотеку» підставою припинення іпотеки, є припинення основного зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Згідно з п.4.4 Іпотечного договору від 13.02.2008 р. право іпотеки припиняється у випадку виконання у повному обсязі зобов`язання за Кредитним договором або в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

На думку колегії суддів висновок суду першої інстанції про те, що позивач зобов`язання за Договором відновлюваної кредитної лінії №50 виконав у повному обсязі, а сума заборгованості виникла не з його вини, а з вини третіх осіб, є передчасним.

Суд першої інстанції без належної правової і процесуальної підстави констатує вину третьої особи, яка спричинила виникнення заборгованості в позивача. Особа може бути визнана виною у скоєні того чи іншого кримінального правопорушення (злочину) виключно вироком суду, який набрав законної сили.

У спірних правовідносинах, особа, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.ч.3,4 ст.191 КК України не визнана винною вироком суду, який набрав законної сили.

За фактом спірних правовідносин установлено, що станом на 29.12.2017 р. у ОСОБА_1 всього наявна заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії № 50 по основному боргу 40 000 грн., по відсотках за користування кредитом 11 138,12 грн. (а.с.18-19).

На теперішній час не встановлено винних осіб і суму привласнених коштів, також не встановлено осіб, із винияких виникла прострочена заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії № 50 від 13 лютого 2008 р., у результаті якої були нараховані штрафні санкції. Відтак, позовні вимоги є передчасними, так само як і є передчасним висновок суду першої інстанції про вину третіх осіб у заборгованості, що виникла в позивача.

Тому цілком правильною є позиція Банку стосовно того, що вони не мають жодних законних підстав для зняття заборони зі спірного предмету іпотеки. Банк у апеляційній скарзі вказує, що після набрання вироком суду у відповідній справі законної сили, ним буде вжито всіх необхідних заходів щодо зняття обтяження зі спірного предмету іпотеки, враховуючи обставини, які будуть встановлені відповідним вироком суду.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України, а позов задоволенню як обґрунтований і доведений.

Судові витрати в сумі 2 643 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України належить присудити відповідача за рахунок позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.п.1,4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 листопада 2019 року скасувати. 3.У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 р.

Судді: