УХВАЛА
про відмову в додатковому забезпеченні позову
12 жовтня 2020 року м. Володимир-Волинський
Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Вітер І.Р., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка надійшла до суду в цивільній справі № 154/783/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Велимчаниця Анатолій Іванович, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Луцької міської ради Панасюк Яна Сергіївна, про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно,-
09 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову.
За змістом заяви ОСОБА_1 просила заборонити відповідачу ОСОБА_2 здійснювати перепланування арештованого майна, що є предметом позову в даній справі, а також здійснювати реконструкцію та капітальні ремонти нежитлового приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363, 6 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- адміністративного приміщення /А-2/ загальною площею 165, 7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлового приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184, 0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
Заяву обґрунтувала тим, що між нею та відповідачами існує спір, в якому вона вважає себе добросовісним набувачем та власником вищеописаного спірного майна. Право власності на дане майно в даний час зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 . Невжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки для неї та третіх осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які орендують у неї відповідно до договорів оренди різні окремі частини спірних об`єктів нерухомості для здійснення своєї господарської діяльності. ОСОБА_2 має можливість заблокувати роботу абсолютно всіх суб`єктів господарювання, які знаходяться на спірній території та спірних об`єктах нерухомості по причині, що скасує державну реєстрацію її права власності. Відтак, вона буде змушена нести суттєві матеріальні збитки ще до вирішення справи. Крім того, після скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 зможе маніпулювати нею та суб`єктами господарювання в плані виселення із спірних приміщень та неможливості працювати за місцем орендованих приміщень.
На підставі ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Судом встановлено, що позов ОСОБА_1 було подано до суду 12 березня 2019 року.
06 лютого 2019 року постановою Верховного Суду визнано недійсними договори купівлі-продажу від 25 вересня 2014 року, однак цим же рішенням не скасовано державної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомості.
У зв`язку з цим позивач сподівалась можливості застосування наслідків недійсності правочинів вчинених 25 вересня 2014 року, у виді подання відповідачами позовних заяв щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування його у позивача.
Проте, 13 березня 2019 року державним реєстратором Департаменту Державної реєстрації виконавчого комітету Луцької міської ради Панасюк Я.С. до Державного реєстру речових прав були внесені записи про скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 .
З підстав, передбачених ст.ст.328, 330, ч.1 ст.388 та 392 ЦК України, вважає себе добросовісним набувачем, в якого ніхто не може витребувати придбане нею за відплатними договорами нерухоме майно, а оскільки такий її статус не визнається відповідачами у справі, звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати її добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна та визнати за нею право власності на нього.
Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 березня 2019 року.
Також ухвалою суд від 13 березня 2019 року вжито заходів забезпечення позову за заявою позивача ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.
Ухвалою суду від 20 червня 2019 року провадження у цивільній справі № 154/783/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Луцької міської ради Панасюк Я.С., про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно зупинено до прийняття остаточного рішення у справі № 154/883/19 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Луцької міської ради Панасюк Я.С., ОСОБА_2 , про визнання недійсними рішення суб`єкта владних повноважень.
У зв`язку із поданням позивачем ОСОБА_1 заяви про скасування заходів забезпечення позову від 24 вересня 2020 року, яка була залишена судом без розгляду за її ж заявою, а потім заяви про додаткове забезпечення позову, провадження у справі відновлено.
Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтована та безпідставна.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходить з того, що забезпечення позову здійснюється лише у випадку, коли є належні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У заяві ОСОБА_1 не викладено жодних мотивів та обґрунтувань щодо можливості будь-якого ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, в разі невжиття заходів забезпечення позову.
Крім того, Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Проте, заявник жодним чином не обґрунтувала та не довела ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати перепланування, реконструкцію чи капітальний ремонт нерухомого майна та земельної ділянки, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.
Оскільки відсутні належні підстави вважати, що невжиття визначених заявником заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.
У відповідності до ч.ч.6 та 7 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 149-153, 154, 258-261 ЦПК України, суд,-
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про додаткове забезпечення позову від 09 жовтня 2020 року.
На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.
Головуючий (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер