КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 754/19974/13-ц

провадження № 22-з/824/787/2020

08 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K2XVGA00000086 від 22 лютого 2007 року в розмірі 76228,22 доларів США звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаному житловому приміщенні.

У квітні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з клопотанням про заміну первісного відповідача на належного - ОСОБА_1 , яке було судом задоволено.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року вказаний позов залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

29.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду з заявою, в якій просить роз`яснити рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року в частині того, чи є договір іпотеки квартири, укладений між ПАТ КБ "ПрипватБанк" (кредитор, іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (поручитель, іпотекодавець) таким, що припинився у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 (позичальник), з урахуванням рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі №2-431/11? Чи існує на даний час у ПАТ КБ "ПриватБанк" право вимоги, право стягнення до ОСОБА_1 за договором іпотеки квартири від 22.02.2007 року на вказаний у договорі предмет іпотеки: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чи такий предмет іпотеки, у зв`язку з припиненням договору іпотеки, повинен бути звільнений від обтяжень?

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартирна була предметом договору іпотеки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року (справа №2-431/11) з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , солідарно, на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 22.02.2007 та 27.07.2007 у розмірі 3 745 535 грн 41 коп. та 1 820 грн судових витрат, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Апеляційний суд м. Києва в рішенні від 20 листопада 2014 року в своїх висновках, встановив:

- "За змістом ст.17 цього Закону іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору та з інших підстав, передбачених цим Законом";

- "Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України)";

-"З матеріалів справи убачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа на підставі заяв про прийняття спадщини дітей померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружини померлого ОСОБА_2 .

Відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні. Відтак, позовні вимоги до ОСОБА_1 із заявлених позивачем підстав не можуть бути задоволені, оскільки у цієї особи не виник обов`язок задовольнити вимоги кредитора за фактом прийняття спадщини і ця особа не є суб`єктом спірного матеріального правовідношення.

Окрім того, сам по собі той факт, що у зв`язку із смертю боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, які несуть відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину, не є підставою для застосування вимог Закону України «Про іпотеку» та умов Договору іпотеки від 22 лютого 2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки іпотекодавець ОСОБА_1 не надала згоду (в договорі іпотеки чи підписанням певного документу після смерті позичальника) на забезпечення кредитного зобов`язання нового боржника (спадкоємців)".

Не зважаючи на наявні судові рішення та закінчення строку дії договору іпотеки, обтяження, накладене на підставі такого договору, і до цього часу міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що перешкоджає у реалізації її прав, як власника, у зв`язку з чим виникли підстави для звернення із даною заявою.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та обґрунтування заяви, вважає за можливе розглянути дане питання без виклику учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Заява про роз`яснення судового рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Отже, за змістом статті 271 ЦПК України, роз`яснення рішення - це більш повний, ясний, зрозумілий виклад тих пунктів рішення, які підлягають виконанню та розуміння яких викликає труднощі.

Зі змісту зазначеної статті також убачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Якщо у заяві про роз`яснення рішення фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Резолютивна частина вказаної постанови викладена чітко, ясно та не допускає його різного тлумачення.

Аналіз заяви про роз`яснення судового рішення свідчить про те, що в ній фактично ставиться питання про зміну рішення, внесення в нього нових даних, що не може бути вирішено в порядку, передбаченому ст. 271 ЦПК України.

Тому колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення необхідно відмовити.

Керуючись ст. 260, 271 ЦПК України суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк