Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 263/12154/16-ц

провадження № 61-8335св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Шатілової Л. Г.

від 11 травня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду у складі колегії суддів: Принцевської В. П., Зайцевої С. А., Мироненко І. П.,

від 13 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті його батьків ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , яке складається з: житлових будинків Е-1, А-1, Б-1; сіней - е, а, б; тамбуру - а-1, гаражу - В; сараю - Г, вбиральні - Д, паркану № 1, мощення - І, загальною площею 163,1 кв. м. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батьків є він та його брат - ОСОБА_2 . Він звернувся до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння, постановами приватного нотаріуса Сахової М. А. від 11 серпня 2016 року № 606/02-31 та № 607/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю у спадкоємців документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцям. Він не має змоги оформити право власності на частину спадкового майна іншим чином, а тому просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 11 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними доказами факт побудови (придбання) у встановленому законом порядку спірного домоволодіння, оскільки земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, не надавалася ні у користування, ні у власність ні спадкодавцям, ні спадкоємцю. Також позивачем не надано належним чином складеного технічного паспорту, відповідно до якого домоволодіння, побудоване до 1992 року, вважалось би фактично прийнятим в експлуатацію.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Судом апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.

Останньою постановою Донецького апеляційного суду від 13 березня

2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення,

а рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 11 травня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не звернули уваги на лист МКП «Маріупольське БТІ», відповідно до якого земельна ділянка під домоволодінням надавалася його покійному батьку. Крім того, документи по 1992 рік були передані на зберігання до Державного архіву Донецької області. Усі документи архіву залишилися у

м. Донецьку, на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, а тому він з об`єктивних обставин позбавлений можливості захистити своє право власності на спадкове майно у досудовому порядку і вимушений звернутися до суду із цим позовом. Суди не з`ясували на підставі яких документів позивач зареєстрований за спірною адресою.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4

20 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області із заявою про прийняття спадщини у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та того ж дня з аналогічною заявою - після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На вищевказані заяви позивача приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М. А. були прийняті постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку відсутністю у спадкоємця документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві.

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами набуття у передбаченому законом порядку спадкодавцями права власності на спірне домоволодіння АДРЕСА_1 , що виключає можливість визнання за ним право власності на Ѕ його частини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, однак у справі, яка переглядається, відсутні докази набуття такого права померлими батьками позивача, а тому підстав для задоволення позову немає.

У матеріалах справи відсутні як технічний паспорт на об`єкт нерухомості, так і документ, який підтверджував би право власності або право користування спадкодавців на земельну ділянку, на якій він розміщений.

Суд апеляційної інстанції під час нового розгляду справи виконав вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 грудня 2018 року, з яких було скасовано попередню постанову суду апеляційної інстанції (частина перша статті 417 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наданій МКП «Маріупольське БТІ» інформації про належність спадкодавцям земельної ділянки, на якій розміщено домоволодіння, є необґрунтованими. На а. с. 12 міститься лист МКП «Маріупольське БТІ», відповідно до якого у архівах БТІ станом на 2003 рік даних про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 немає. МКП «Маріупольське БТІ» повідомило, що вказана земельна ділянка надавалась ОСОБА_3 відповідно до протоколу

№ 13 від 16 травня 1957 року виконкому Маріупольської міської ради.

Суд апеляційної інстанції надав оцінку зазначеному доказу та правильно вказав на те, що з цієї відповіді не вбачається в якому розмірі надавалась земельна ділянка та з якою метою.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 13 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта