Провадження № 2/679/152/2020
Справа № 679/142/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/142/20,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за участю представника позивача ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є особою з інвалідністю І групи, з порушенням функцій ходи, непрацездатний, немічний, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

У позивача від шлюбу з ОСОБА_4 , який розірваний 11 жовтня 1989 року, є повнолітня дочка ОСОБА_2 , яка має можливість надавати йому допомогу, оскільки працездатного віку, утримує автомобіль, який придбала з салону після аварії попереднього, придбала трикімнатну квартиру, часто їздить за кордон на відпочинок, зокрема в Італію, де проживає її мати.

Проте, неодноразові звернення позивача до дочки за фінансовою допомогою, які зумовлені його лікуванням, оплатою комунальних послуг та потребою у нормальному харчуванні, залишені останньою поза увагою.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню батька, за наявності у нього права отримання від неї аліментів та додаткових витрат відповідно до вимог ст.ст. 202, 205 Сімейного кодексу України.

При цьому позивач зауважує, що дочка, після його розлучення з його колишньою дружиною, проживала з останньою у м. Славута, а він - у м. Нетішині, однак ним регулярно сплачувалися аліменти та додатково надавалися кошти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. Крім цього, позивач часто відвідував дочку у м. Славуті, купував їй подарунки на день народження, оплачував путівки на відпочинок, оскільки мав на той час достатній заробіток. Заборгованості зі сплати аліментів у нього не виникало.

За вказаних обставин та з посиланням на приписи зазначених норм закону, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь щомісячно аліменти в сумі 1 200 гривень та щомісячно додаткові витрати у зв`язку з хворобою, інвалідністю та немічністю в сумі 300 гривень.

05 березня 2020 року відповідач подала до суду заперечення на позовну заяву. Остання обґрунтувала свої заперечення тим, що все дитинство, юнацтво і доросле життя вона не мала матеріальної допомоги від позивача, а також була позбавлена весь цей час з його сторони батьківської турботи та любові. На даний час вона виховує самостійно двох дітей, проживає у квартирі матері, кошти на яку остання заробляла важкою працею на протязі двадцяти років і на даний час яка перебуває на роботі в Італії, хоча важко хвора. Поряд з цим позивач має у власності трикімнатну квартиру та інше майно, користується пільгами та може собі дозволити оплатити послуги адвоката в розмірі 2 000 гривень, зважаючи на те, що має право на безкоштовну правову допомогу, що на її думку свідчить про те, що він не перебуває в скрутному матеріальному становищі.

Окрім того, відповідач зазначила, що вона пропонувала позивачу переїхати до неї, де вона б здійснювала за ним догляд, так як вважає, що допомога батькам може бути різною, в тому числі у формі належного догляду за ними, а не тільки у фінансовій формі, а належну йому квартиру здавати в оренду, щоб він мав додатковий дохід, який би використовував на свої потреби. Проте позивач відмовився переїхати до неї, а лише вимагає від неї кошти, при цьому йому відомо про її матеріальне становище, те що вона самостійно виховує дітей, про хворобу матері та про безпосередньо її незадовільний стан здоров`я.

Звернула увагу відповідач у запереченні і на те, що останній рік вона постійно їздила до батька, купувала йому продукти харчування та медикаменти, возила позивача до лікарів, а кошти на це все вона брала з кредитної картки, в результаті чого на даний час вона має заборгованість за користуванням кредитними коштами в сумі 40 000 грн.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просила у позові ОСОБА_1 відмовити.

11 березня 2020 року відповідач подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

14 квітня 2020 року представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

08 травня 2020 року представник позивача та відповідач подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

23 липня 2020 року відповідач подала до суду клопотання про витребування доказів.

10 серпня 2020 року представник позивача подав клопотання в судовому засіданні про виклик свідка.

10 та 18 серпня 2020 року представник позивача подав до суду пояснення по справі з додатками.

31 серпня 2020 року відповідач подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

24 вересня 2020 року відповідач надіслала до суду виступ у судових дебатах в письмовому вигляді, а 08 жовтня 2020 року - заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 лютого 2020 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 квітня 2020 року постановлено здійснювати розгляд справи у режимі відеоконференції.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив такий задовольнити. Окремо зазначив, що він має пенсію розміром 4 800 грн., проте її не вистачає на прожиття, оскільки частину її приблизно 1 000 - 1 200 грн. щомісяця він витрачає на оплату комунальних послуг за квартиру, а решту він витрачає на ліки, оскільки має ряд важких захворювань. На даний час він проживає у рідного брата, так як не може обходитись без сторонньої допомоги, що пов`язано з його станом здоров`я.

Представник останнього у судовому засіданні заявлені вимоги ОСОБА_1 підтримав, з підстав зазначених у позові, та просив такі задовольнити. Додатково ОСОБА_3 зазначив, що позивач інших осіб до яких він би міг звернутися з такими вимогами не має. Не заперечував представник позивача того, що ОСОБА_1 має пільги щодо оплати послуг за електроенергію у розмірі 50%, проте така пільга є незначною. Поряд з цим зазначив, що ст. 202 ЦК України регламентує, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків не залежить від наявності у останніх пільг. Окрім цього законодавством передбачено, що у повнолітніх дітей також є обов`язок перед батьками щодо додаткового їх утримання.

Звернув увагу представник на те, що потреба позивача у допомозі відповідача, яку вона надавала в 2019 році на даний час не відпала. Доказом цього є пояснення свідка ОСОБА_5 , зокрема щодо значних витрат позивача на лікування.

Окрім того, представник позивача просив суд не брати до уваги докази, які долучені відповідачем до заперечення на позовну заяву, оскільки такі були подані в порушення приписів ЦПК України, зокрема не надіслані для позивача та його представника одночасно з надісланням таких до суду.

Щодо тієї обставини, що позивач на даний час проживає у брата, то зазначив, що таке перебування його відбувається лише літом, а на інші місяці року він приїжджає додому, а тому немає змоги здавити житло у найм. При цьому зазначив, що житло в якому позивач проживає наполовину належить брату позивача.

Просив представник позивача в судовому засіданні суд також не брати до уваги надані ним виписки про сплату позивачем аліментів, які він надав до суду 10 серпня 2020 року, оскільки такі не містять достатньої інформації щодо належного виконання позивачем зобов`язань по сплаті документів, а повну таку інформацію містить довідка, яку він пізніше долучив в судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала з підстав зазначених у запереченні на позовну заяву. Додатково вказала, що позивач має достатній розмір пенсії, який перевищує вдвічі розмір прожиткового мінімуму, який визначений законом та є критерієм потреби у матеріальній допомозі. Останній має можливість мати додатковий дохід шляхом здачі свого майна в оренду, так як проживає у брата, проте не вчиняє для цього будь-яких дій, а також має пільги 50% за сплату комунальних послуг. Звернула відповідач увагу на те, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати свої непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним, стан непрацездатності має супроводжуватись необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. В даному випадку позивач повинен був довести свою потребу у матеріальній допомозі, проте останній не надав до суду доказів про його скрутне матеріальне становище, стан здоров`я та щомісячний розмір понесених ним витрат на лікування, а тому не довів свою потребу у матеріальній допомозі. Саме ж посилання позивача на те, що розмір його пенсії не дозволяє забезпечити йому гідне життя і не забезпечує всіх його потреб, без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову.

Також відповідач просила врахувати те, що дохід позивача, зокрема його пенсія, перевищує її дохід, оскільки на даний час вона безробітна та єдиним її доходом є допомога по безробіттю. Остання вказала, що коли вона вийшла в 2019 році з декретної відпустки, то активно допомагала батьку і на даний час не відмовляється допомагати батьку, зокрема надавати йому продукти харчування, оплачувати супроводження до лікарні та допомагати в іншій формі, проте не має можливості надавати щомісяця кошти в сумі, яку просить позивач, так як такі кошти вона буде забирати від своїх дітей та внуків позивача, які їх потребують та яких вона виховує самостійно.

Щодо вимоги позивача про стягнення з неї додаткових витрат щомісячно у зв`язку з хворобою, інвалідністю та немічністю, то ОСОБА_2 вказала, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про стягнення одноразово чи протягом певного строку коштів на покриття витрат пов`язаних з лікуванням.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просила у позові ОСОБА_1 відмовити повнітю.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у позові слід відмовити зважаючи на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 до 11 жовтня 1989 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від якого останні мають дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини не оспорюються сторонами та стверджуються даними свідоцтв про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Славутським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області 09 вересня 1999 року (арк. спр. 7) та про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 24 січня 2020 року (арк. спр. 6).

З даних посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 року серії НОМЕР_4 та пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 (арк. спр. 5) судом установлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 року (категорія 1) та отримує пенсію по інвалідності 1 група, інвалідність ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно виписки з епікризу №17 від 02 січня 2018 року діагноз позивача зазначений як: серінгоміелія, нижній спастичний парапарез, парез лівої верхньої кінцівки, розповсюджений міжхребцевий остеохондроз хребта, полірадикулярний больовий синдром (арк. спр. 8).

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 31 жовтня 2019 року вбачається, що діагноз ОСОБА_1 зазначений як: серінгоміелія з переважним ураженням шийно-грудного відділу спинного мозку, змішаний тетрапарез з перевагою у нижніх кінцівок, порушення функцій ходи та статики, розповсюджений остеохондроз хребта, початкова вікова катаракта (арк. спр.12).

Згідно даних виписок №5076/1210 та №5680/1385 вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 15 по 25 листопада 2019 року та з 20 грудня 2019 року по 03 січня 2020 року в КНП НМР СМСЧ, а з виписки №1701 вбачається, що позивач проходив лікування з 22 квітня 2019 року по 26 квітня 2019 року в КНП НМР СМСЧ (арк.спр.11,13,14).

ОСОБА_1 є власником 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (арк.спр.91).

Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від обов`язку утримувати батька, який є непрацездатним, особою з інвалідністю та немічний і потребує матеріальної допомоги, звернувся до суду з даним позовом про захист свого порушеного права.

Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами та пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі СК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Судом також установлено, що ОСОБА_1 проживає у свого рідного брата ОСОБА_5 та не оплачує орендну плату за таке проживання, про що зазначив особисто останній у судовому засіданні. Також позивачем не надано підтвердження того, що він сплачує де зареєстрований комунальні платежі у тій сумі яку він вказав у судовому засіданні.

Також з виписки з епікризу №17 від 02 січня 2018 року (арк.спр. 8), довідки від 20 березня 2018 року щодо дослідження серця ОСОБА_1 (арк. спр. 9), ультразвукового дослідження нирок ОСОБА_1 від 13 березня 2018 року (арк. спр. 10), виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 31 жовтня 2019 року (арк. спр. 12), також з вказаних вище виписок №5076/1210, №5680/1385 та №1701 (11, 13, 14), установлено, що ОСОБА_1 хворіє та проходив лікування. Проте останній на підтвердження обставин щодо здійснення витрат у зв`язку з цим будь-яких доказів суду не надав.

Водночас суд зауважує, що витрати на лікування відносяться до додаткових витрат, які носять періодичний характер, а не систематичний та стягуються по факту здійснення таких.

Суд при вирішенні справи звертає увагу на те, що з пояснень позивача, наданих останнім у судовому засіданні, убачається, що станом на час звернення до суду він отримував пенсію у розмірі приблизно 4 800 грн., яка перевищує розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, у тому числі і для осіб, які втратили працездатність (з 1 січня 2020 року - 1638 гривень). Означене не свідчить, що позивач не потребує матеріальної допомоги. Однак останній та його представник не довели належними та допустимими доказами того, що пенсія позивача не забезпечує нормального функціонування його організму, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення його, як особистості, основних соціальних та культурних потреб.

Відхиляється також твердження позивача з приводу того, що він надавав кошти на утримання відповідачки до її повноліття, сплачував путівки на відпочинок, оскільки такі також не підтверджені доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України та не входять в предмет доказування по даній справі.

Оцінюючи надану представником позивача довідку №1302/152 від 17 серпня 2020 року, з даних якої вбачається, що з позивача за місцем роботи за період з серпня 1991 року по вересень 2000 року відраховувались аліменти, як доказ на підтвердження того, що позивач не ухилявся від слати аліментів на дитину, то на переконання суду такий доказ не є достатнім для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Поряд з цим береться до уваги судом те, що позивач має власне житло та пільги зі сплати послуг за утримання такого житла так як є особою з інвалідність внаслідок ліквідації ЧАЕС, що останній не заперечував в судовому засіданні.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_5 який ствердив, що розмір пенсії позивача приблизно складає 4 700 грн. на місяць, проте розмір такої пенсії є недостатнім для позивача, а тому останній має потребу у додаткових коштах, оскільки постійно лікується та має з даного приводу значні витрати. То на переконання суду, обставини на які вказав свідок, зокрема щомісячні витрати позивача на ліки та лікування, мають бути підтверджені іншим засобом доказування, а саме документальними підтвердженнями щомісячних таких витрат, а не іншими засобами доказування - показаннями свідка. В зв`язку з чим не погоджується з твердженням представника позивача, щодо того, що доказом підтвердження витрат позивача на лікування є покази свідка ОСОБА_5 . Поряд з цим в підтвердження вказаного свідком, окрім лише слів останнього, матеріали справи доказів не містять.

Водночас суд погоджується з аргументами представника позивача з приводу того, що суд не повинен брати до уваги докази, які долучені відповідачем до заперечення на позовну заяву оскільки такі були подані в порушення приписів ЦПК України, а тому копія паспорта відповідача, копія довідки про реєстрацію місця проживання особи №9062 від 07 лютого 2019 року, копія свідоцтв про народження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , інформація з адресної книги м. Рівне №12895 від 03 березня 2020 року, копія рішення Рівненського міського суду від 27 січня 2020 року, довідкя №01-40/383 від 04 березня 2020 року (арк. спр. 38-44) судом не беруться до уваги та не надається їм оцінка, так як такі були подані відповідачем в порушення приписів ч. 4 ст. 178 ЦПК України.

Що стосується доводів відповідача з приводу того, що вона не має змоги утримувати батька, так як утримує двох малолітніх дітей самостійно, не має у власності житла, та наявність в позивача майна, що може приносити дохід, то суд наголошує, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу, а такі обставини враховується лише при визначенні розміру стягнення аліментів, а не при стягненні таких.

Суд не надає оцінку наданим представником позивача виписці про сплату позивачем аліментів, які він надав до суду 10 серпня 2020 року, оскільки представником позивача в судовому засідання було заявлено клопотання про те, щоб суд не брав до уваги такі.

Враховуючи встановлені фактичні обставини та вказані положення закону, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 під час розгляду справи у встановленому законом порядку не надано належних та достатніх доказів, які підтверджують те, що він потребує матеріальної допомоги, тому відповідно до частини першої статті 202 СК України вказане свідчить про недоведеність позовних вимог.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості, у разі зміни майнового стану чи обставин, що свідчитимуть про його потребу у майновій допомозі, повторно звернутись з відповідним позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя О.М. Гавриленко