Єдиний унікальний номер справи 756/3467/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Ющенко Я.М.

розглянувши справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пелех Зоряни Богданівни, Міністерства юстиції України, третя особа: Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядження майном,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядження майном. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що в березні 2020 року дізналася про наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт всього свого нерухомого майна. Зокрема 30.09.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Хибою Анною Володимирівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 6348153 від 30.09.2013 року було внесено запис про наявність обтяження щодо майна позивача (номер запису про обтяження 2694576, яке зареєстроване 08 лютого 2011 року). Підставою виникнення обтяження стала постанова ВДВС Євпаторійського МУЮ від 11.01.2011 року №2169/11, а суб`єктом обтяження є ОСОБА_1 , дані щодо РНОКПП якої в реєстрі відсутні. У постанові нотаріуса зазначено, що на підставі постанови ВДВС Євпаторійського МУЮ від 11.01.2011 року №2169/11 було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що у АР Крим ніколи не проживала, тому не є особою, стосовно якої було відкрите виконавче провадження та на нерухоме майно якої накладено арешт. На підставі викладеного просила виключити відомості щодо наявності арешту всього належного ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нерухомого майна, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №2169/11, виданої 11.01.2011 року ВДВС Євпаторійського МУЮ (номер запису про обтяження 2694576 від 08.02.2011 року).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року вищевказаний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вважає рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Обґрунтовуючи свою скаргу, зазначав що вважає заявлені вимоги до нього безпідставними, оскільки позивач не скористалася своїм правом на звернення до Міністерства юстиції України із скаргою на дії чи бездіяльність державного реєстратора. За таких умов право позивача не є порушеним.

Позивач направила до суду відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду - ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків:

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

З наведеної норми закону вбачається, що вимоги стосовно реєстрації майна та інших реєстраційних дій можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства за одночасною наявністю двох обставин:

- вимоги є похідними від цивільного спору щодо такого майна;

- вказані вимоги подані до суду разом із вимогами щодо вирішення спору.

В даному випадку такі передумови для віднесення даного спору до справ цивільної юрисдикції відсутні. Позивач не зазначає жодного цивільного спору з відповідачами стосовно квартири, щодо якої було внесено запис про наявність обтяжень, при цьому поряд із вимогою стосовно реєстрації такої квартири жодної іншої вимоги з приводу такого майна не заявлялося. Якщо спір у справі не має ознак приватноправового характеру, він підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, якщо предметом перевірки в справі є виключно дотримання державним реєстратором (як суб`єктом владних повноважень) під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій встановленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За таких умов апеляційний суд приходить до висновку, що дана справа не може бути віднесена до юрисдикції цивільного судочинства.

У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст. 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Окремо колегія суддів роз`яснює, що згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки справа не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року скасувати.

Закрити провадження в цивільній справі № 756/3467/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пелех Зоряни Богданівни, Міністерства юстиції України, третя особа: Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядження майном.

Роз`яснити сторонам, що вирішення даної справи віднесене до юрисдикції адміністративних судів, а також право на подачу заяви в порядку ч. 4 ст. 377 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції України судові витрати у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько