Номер справи 237/3754/19
Номер провадження 2/237/226/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.20 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

при секретарі Махно Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ? АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.07.2012 року у розмірі 21520,13 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне. Позивач стверджує, що 07.07.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www,privatbank.ua, складає між ним там Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого у відповідача станом на 17.06.2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором, у розмірі 21520,13 гривень, яка складається з наступного: 11667,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3162,93 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4787,75 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 401,30 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1000,96 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та подав до суду відзив на позовну заяву у якому виклав свої мотиви незгоди з заявленими позовними вимогами які зводяться до наступного.

Відповідач зазначає, що 07 липня 2012 року, вона дійсно отримала кредитну картку в АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до умов кредитування граничний розмір кредитування обмежувався сумою в 5000 гривень. 12 серпня 2018 року та 13 серпня 2018 року телефон відповідача був заблокований оператором мобільного зв`язку. 14 серпня 2018 року телефон відповідача було розблоковано. На телефон відповідача прийшло три повідомлення за 12 та 13 серпня, згідно яких з картки відповідача невідомим особами почергово було знято 4500 грн., 5000 грн. та 500 грн. Дані були відомі лише позивачу. Відповідач зазначає, що певні особи «Приватбанк» у зговорі з певними особами «Vodafone» за 12 та 13 серпня 2018 року викрали з «Приватбанку» 10000 гривень та ці гроші як кредит переклали на відповідача. 14 серпня 2018 року відповідач звернулась з заявою про вчинення злочину, інформація була внесена до ЄРДР. В результаті розслідування було встановлено, що гроші, зараховані на картку відповідача «Приватбанком» 12 та 13 серпня одразу ж знімались з неї громадянином ОСОБА_2 . В доповненні до наданого відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач не уклав з нею договір, надані позивачем «умови» та «тарифи» не є договором, оскільки вказані документи не визначають права та обов`язки сторін. Позивач в односторонньому порядку змінив обсяг кредитування з 5000 гривень до 10000 гривень.

Позивач скористався своїм правом на подання до суду заяв по суті справи та надіслав на адресу суду відповідь на відзиву якому виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення, які зводяться до наступного.

Позивач зазначає, що ним надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 07.07.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що «Я згоден (на) з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді». Також, до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифі обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафі, тощо. Вказане, на думку позивача, свідчить, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, зазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Позивач вказує, що виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладення договору, всі операції за картковим рахунком. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Стосовно викрадення коштів шахрайським шляхом позивач вказує, що переказ коштів можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації клієнта. На даний час за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не визнано винним у вчиненні злочину у зв`язку з чим зауваження відповідача з даного приводу просить не приймати. Також, позивач вказує, що скористуватись кредитною картою для входу до кредитного рахунку можливо лише у випадку введення ПІН, який відповідно до умов договору відомий лише клієнту, або за допомогою фінансового телефону (динамічний пароль).

Представник АТ КБ «Приватбанк» та відповідач у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно статей 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За твердженням позивача відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» Договір.

Позивач, з посиланням на положення ч.1ст. 634 ЦК України, зазначив, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В обґрунтування правомірності стягнення з відповідача пені та штрафі, зазначаючи про відсутність заборгованості по сплаті процентів, позивач вказує на те, що нарахування заборгованості за пенею та штрафами перебуває у цілковитій відповідності з умовами кредитного договору, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, які викладені у анкеті-заяві, згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 8000 гривень, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши суду відповідний оригінал кредитного договору, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи правову оцінку долученим до матеріалів справи вказаним письмовим доказам, які у своїй сукупності, як зазначає позивач, складають кредитний договір суд зазначає наступне.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» в якій зазначила, що бажає отримати кредитний ліміт за платіжною карткою у розмірі 10000 гривень, а не 8000 гривень, як про це прямо зазначає позивач в позовній заяві. Будь-які відомості про визначення порядку розрахунків за кредитом, розміру процентної ставки, штрафі, пені, порядку їх нарахування та сплати, строку та порядку повернення кредитних коштів вказана анкета-заява не містить.

До вказаної позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» також додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Приписами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У зв`язку з викладеним суд вважає за необхідне також звернутись до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

Так, у вказаній Постанові ВП Верховного Суду дійшла висновку, що в даному аналогічному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 липня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, оскільки відповідач підтверджує що вона дійсно отримувала від позивача грошові кошти, активно ними користувалась та погашала свою заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк», однак заперечує факт укладення кредитного договору в частині ознайомлення з такими його складовими як «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифами банку», особистий підпис відповідача на таких належних складових, на думку АТ КБ «Приватбанк», кредитного договору відсутній, суд приходить до висновку що сторони по справі не досягли згоди щодо розміру процентів, встановлення відповідальності відповідача у вигляді штрафів та пені, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пред`явлених позовних вимог із заборгованості по пені та штрафам.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд зазначає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що цілковито відповідає правовій позиції ВП Верховного Суду по справі 342/180/17.

У зв`язку з наявністю у позивача права отримати фактично надані відповідачу грошові кошти суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по руху коштів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заявленої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11667,19 гривень та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3162,93 гривні задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

До позовної заяви позивачем додано два розрахунки розміру заборгованості: за період з 07 липня 2012 року по 01 квітня 2015 року та за період з 01 червня 2015 року по 17 червня 2019 року. Обидва розрахунки не містять ні підпису, ні зазначення посади особи, що їх склала.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, відповідач на погашення заявленої позивачем АТ КБ «Приватбанк» повсякчас вносила грошові кошти із різним інтервалом їх внесення. Згідно вказаного розрахунку заборгованості, відповідачем протягом строку з 07.07.2012 року по 01 квітня 2015 року було сплачено позивачу в погашення заборгованості грошові кошти, загальний розмір яких позивачем в розрахунку не наведено, визначення на погашення якої заборгованості спрямовувались грошові кошти (за тілом кредиту, процентами, штрафами, пенею тощо) позивачем на зазначено та за арифметичним підсумком суду внесена відповідачем протягом вказаного строку сума складає 6595,05 гривен.

Крім того згідно вказаного розрахунку відповідачем протягом строку з 01.06.2015 року по 17 червня 2019 року було сплачено позивачу в погашення заборгованості грошові кошти у сукупному розмірі, визначеному банком, 117610,79 гривень, які позивачем були самостійно розподілені спрямовані на погашення за тілом кредиту на загальну суму 117262,09 гривень та на погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії на загальну суму 348,70. Вказаний розрахунок позивача в частині загального підсумку внесених відповідачем в межах кредитного договору на користь позивача грошових коштів на загальну суму 117610,79 є вірним та перевірений судом.

Водночас, оскільки розрахунок заборгованості є лише зводом вчинених арифметичних дій, факт внесення на рахунок позивача грошових коштів судом перевіряється за допомогою виписки з особового рахунку відповідача, яка за своєю є достатнім доказом на підтвердження сум витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, підтвердження видачі та погашення кредиту.

Відомостями, викладеними в виписці з особового рахунку відповідача цілковито підтверджується факт внесення грошових коштів відповідачем у розмірі та дати, зазначені позивачем в розрахунку заборгованості за кредитом на загальну суму 124206,04 (за період з 07.07.2012 року по 01.04.2015 року - 6595,25 гривень та за період з 01.06.2015 року по 17.06.2019 року 117610,79 гривень). Водночас, суд зазначає, що ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості, наданого позивачем, жодним чином не відображено відомості про збільшення та зменшення кредитного ліміту, однак зазначене знаходить своє підтвердження у вказаній виписці, згідно якої остаточний розмір кредитного ліміту було встановлено на рівні 8000 гривень 12 серпня 2018 року.

Суд зауважує, що оскільки обов`язок відповідача по сплаті процентів, штрафів та пені відсутній, то зарахування сплачених відповідачем грошових коштів повинно було спрямовуватись на погашення тіла кредиту, тобто фактично отриманих позивачем грошових коштів.

Правовий висновок про зарахування на погашення тіла кредиту сплачених позичальником коштів, які кредитор безпідставно зарахував на погашення процентів викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, провадження № 61-11459св19.

Крім того, в анкеті-заяві від 07 липня 2012 року не зазначено жодних відомостей про видачу відповідачу платіжної картки, вид виданої платіжної картки, чи збігається він з бажаним видом платіжної картки, зазначеним відповідачем в анкеті чи ні (з врахуванням факту розходжень у розмірі кредитного ліміту, який відповідач просила встановити на рівні 10000 гривень, але фактично отримала 8000 гривень), так і відсутні відомості про строк дії наданої відповідачу платіжної картки та власне кількість виданих платіжних карток.

Також, суд звертає увагу на те, що з виписки по особовому рахунку вбачається продовження неузгодження відомостей щодо розміру кредитного ліміту, а саме на першій сторінці виписки в верхній частині аркушу вказано: «кредитний ліміт-0,00», в той час як в позовній заяві зазначається про розмір кредитного ліміту на рівні 8000 гривень.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» має право на повернення фактично отриманих відповідачем від АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів, водночас, враховуючи що фактично сплачені відповідачем суми направлялися на погашення всіх складових кредиту, у тому числі процентів за користування кредитом, пені (що підтверджується випискою по особовому рахунку) щодо яких вимоги визнані необґрунтованими, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заявленої заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки відповідачем було сплачено грошові кошти на суму, що перевищує фактично суму, отриману від АТ КБ «Приватбанк».

Окремо суд зазначає, що з 12 вересня 2018 року позивачем самостійно було підключено відповідачу послугу «Миттєва розстрочка». При цьому позивачем не надано суду доказів звернення відповідачки з заявою про підключення вказаної послуги та укладання додаткових умов які б свідчили про зміну умов укладеного кредитного договору згідно анкети-заяви від 07.07.2012 року та підключення сервісу «Миттєва розстрочка». Таким чином, до умов кредитного договору банком в односторонньому порядку були внесені зміни та підключено нову послугу по сервісу «Миттєва розстрочка», яка містила невідомі умови користування кредитними коштами та не була обумовлена умовами договору під час підписання відповідачем анкети-заяви від 07.07.2012 року. Також, як вбачається з виписки по особовому рахунку, після підключення вказаної послуги позивач грошовими коштами, наданими банком не користувався, готівкові кошти з банкомату не знімав, іншим особам не переводив, на власні потреби не витрачав, тобто вказані грошові кошти продовжують обліковуватись на картковому рахунку відповідача, що свідчить про те, що відповідач вказані грошові кошти фактично не отримував у зв`язку з чим включення вказаної суми, нарахованої за послугою «Миттєва розстрочка» в тіло кредиту є необґрунтованим.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про вчинення щодо неї шахрайських дій 12 та 13 серпня 2018 року, а саме щодо блокування її сім-картки та сім-картки її доньки- ОСОБА_3 , в ході якого було змінено абнонетський номер власника карткового рахунку та грошові кошти з рахунку відповідача без її згоди були перведені на рахунок її ОСОБА_4 , а з її рахунку також без її згоди - переведені на рахунок невідомої особи ОСОБА_2 та зняті останнім в банкоматі суд звертає увагу на наступне.

Так, листом ПрАТ «ВФ Україна» підтверджується, що 12 серпня 2018 року та 13 серпня 2018 року в проміжках часу з 11:00 по 13:00 було здійснено заміну сім-карток через Центр дистанційного обслуговування абонентів.

За повідомленням про таємне викрадення грошових коштів невідомими особами за заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000900 від 14.08.2018 року за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку відповідача 12 серпня 2018 року їй було збільшено кредитний ліміт та зараховано грошові кошти на рахунок у розмірі 6000 гривень, та в цей же день трьома окремими транзакціями по 5002, 4502 та 502 гривні були переведені на рахунок ОСОБА_3 на карту НОМЕР_4 (повний номер рахунку позивачем не надано).

Згідно наявного в матеріалах справи копії листа АТ КБ «Приватбанк» кошти з карти НОМЕР_2 12-13.08.2018 року надійшли на карту НОМЕР_3 , яка належить третій особі, та кошти з якої зняті в банкоматах CADN2385 (м. Кривий Ріг, проспект Миру, 33) та CADN4840 (м. Кривий Ріг, проспект Гагарина, 69).

Як вбачається з відомостей по рахунку НОМЕР_3 , наданого позивачем на рахунок НОМЕР_3 було здійснено перерахування грошових коштів в Telegram та знято через банкомат протягом 12 та 13 серпня 2018 року. Також, з відеокамер банкоматів надано фотознімки третьої особи, яка зняла вказані грошові кошти.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персональної інформації про рахунки, картки, ПІН-коду, секретного коду картки, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, позивачем на виконання обов`язку, встановленого ст. 81 ЦПК України не надано і під час розгляду справи не здобуто у зв`язку з чим відсутні підстави покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача за вказані перекази грошових коштів та для зарахування відповідачу у тіло кредиту грошових коштів у розмірі 5002, 4502 та 502 гривні, переведених на картковий рахунок НОМЕР_5 , з якої були переведені на рахунок НОМЕР_3 та зняті невідомою третьої особою.

Таким чином, до подій 12-13 серпня 2018 року, а саме станом на 10 серпня 2018 року відповідач мала мінусове сальдо по рахунку у розмірі -3635,23 та після відновлення своєї заблокованої сім-картки відповідачем в погашення взятих кредитних коштів було здійснено поповнення картки готівковими коштами на загальну суму 3631,00 гривень, що з врахуванням раніше внесених відповідачем коштів, які банком самостійно були спрямовані на погашення заборгованості за відсотками та пенею, свідчить про позитивне сальдо по рахунку та, відповідно, відсутність заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 627, 629, 1054 ЦК України Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 77,78, 81, 89, 141, 259, 263-265, пунктом 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Донецький апеляційний суд через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 березня 2020 року.

Суддя Я.Ю. Кучко