КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 367/3644/19

номер провадження: 22-ц/824/4982/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року у складі судді Саранюк Л.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинно побудованої прибудови,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинно побудованої прибудови.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та є власником земельної ділянки площею 0,0100 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:034:0094, що розташована з тією ж адресою. Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та є власником земельної ділянки площею 0,0100 га, шириною по фасаду 3,27 метри та довжиною 13,69 метри, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:034:0093, що розташована за тією ж адресою, а третя особа: ОСОБА_3 є власником 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що у період 2015-2016 років відповідач ОСОБА_2 самочинно здійснив будівництво прибудови з фасадної частини вказаного вище житлового будинку загальним розміром 3,60?2,78 метрів до приміщення II будинку згідно поверхового плану технічного паспорту на житловий будинок від 01 листопада 2012 року. Зазначав, що, провівши вимірювання, він встановив, що здійснена відповідачем самочинна прибудова займає частину (близько 3,43?1,90 метрів) належної позивачу земельної ділянки, у зв`язку з чим порушено його право власності на земельну ділянку.

Вказував, що з початку 2017 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогою усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом знесення самочинної прибудови, однак ОСОБА_2 , не заперечуючи факту будівництва самочинної прибудови, стверджував, що прибудова заходиться на його земельній ділянці та межі земельної ділянки позивача не порушено. Зазначав, що лише у серпні 2018 році після пред`явлення ним витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 листопада 2017 року та від 13 серпня 2018 року відповідач визнав, що значна частина самочинної прибудови розташована на належній позивачу земельній ділянці, проте відповідач відмовляється її зносити.

Також позивач зазначав, що на його звернення до Бучанської міської ради щодо здійснення відповідачем самочинної прибудови, 05 вересня 2018 року комісією Бучанської міської ради було проведено обстеження садиби АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт комісійного обстеження від 05 вересня 2018 року. У вказаному акті комісією встановлено, зокрема, що на момент обстеження ОСОБА_2 розпочав будівництво прибудови (розміром 3,60?2,78 метрів) до приміщення II, та при цьому порушив межі належної йому земельної ділянки. Будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку ОСОБА_2 відділом містобудування та архітектури Бучанської міської ради не видавався, повідомлення про початок виконання будівельних робіт у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих робіт та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, не зареєстроване.

З урахуванням наведеного позивач ОСОБА_1 просив:

усунути йому перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0100 га з кадастровим номером :01:034:0094, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 знести самочинно побудовану прибудову розміром 3,60?2,78 метрів до приміщення II житлового будинку АДРЕСА_1 згідно поповерхового плану технічного паспорту на вказаний будинок;

зобов`язати ОСОБА_2 повернути до попереднього стану частину належної йому земельної ділянки площею 0,0100 га з кадастровим номером :01:034:0094, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що перебувала під вказаною вище самочинно побудованою прибудовою;

визначити, що у разі невиконання вказаного рішення відповідачем ОСОБА_2 у сорокоп`ятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили у даній справі вищевказана самочинно побудована прибудова підлягає знесенню у примусовому порядку відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» за рахунок ОСОБА_2

23 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подав через канцелярію суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у даній справі на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 367/3117/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І., про визнання правочину недійсним у частині.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа № 367/3117/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І., про визнання правочину недійсним у частині, в якій позивач ОСОБА_1 ставить під сумнів право власності відповідача ОСОБА_2 на частину житлового будинку. Водночас, у даній справі № 367/3644/19 позивач вимагає від відповідача ОСОБА_2 , як співвласника будинку, усунути перешкоди у здійснені його право власності. Тому відповідач вважає, що від вирішення судом цивільної справи № 367/3117/19 за позовом ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним у частині залежить вирішення даної справи № 367/3644/19 за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинно побудованої прибудови.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року зупинено провадження у даній справі № 367/3644/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинно побудованої прибудови до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №367/3117/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І., про визнання правочину недійсним у частині.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на її незаконність і необгрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що підставою позову ОСОБА_1 у даній справі № 367/3644/19 є порушення відповідачем права позивача на користування належною йому земельною ділянкою, а підставою позову ОСОБА_1 у іншій цивільній справі №367/3117/19 є недодержання сторонами договору дарування частини житлового будинку при вчиненні даного правочину обов`язкових вимог закону, що свідчить про те, що позови ОСОБА_1 у вказаних вище цивільних справах мають різні підстави і предмети. Тому вважає, що між вказаними цивільними справами відсутній тісний та прямий матеріально-правовий зв`язок. Крім того, враховуючи предмети доказування та межі розгляду у вказаних цивільних справах, суд першої інстанції не позбавлений можливості у даній справі встановити обставини, що мають значення для її розгляду та дати оцінку наданим сторонами доказам. Відтак вказані цивільні справи не взаємопов`язані і, відповідно, рішення у іншій цивільній справі №367/3117/19 не може вплинути на вирішення даної цивільної справи № 367/3644/19. Вказує, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі не вказав у чому полягає взаємопов`язаність цивільних справ і в чому полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи № 367/3644/19 до вирішення іншої цивільної справи №367/3117/19. Також зазначає, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків її розгляду, а зупинення провадження у справі не повинно призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що приміщення, яке просить знести ОСОБА_1 , прибудоване саме до тих конкретних приміщень, право на які оспорюється позивачем в іншій справі та відносно яких він просить визнати договір дарування недійсним. Вважає, що вирішення судом питання про усунення перешкод у користуванні власністю є похідним від визнання права сторони на цю власність. Вказує, що позивач не надав суду доказів про право власності на конкретні приміщення у житловому будинку, а тому вважає, що позов ОСОБА_1 про усунення перешкод - знесення прибудови, яка примикає до його стіни, є безпідставним. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Третя особа: ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч.1 ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції керувався п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України й виходив з того, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа № 367/3117/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І., про визнання правочину недійсним у частині, а саме, фрагменту пункту 1 договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 17 грудня 2012 року такого змісту: яка складається з приміщення 1-5, площею 14, 6 кв.м та приміщення 2, площею 24,1 кв.м. Також суд першої інстанції зазначив, що при розгляді даного клопотання позивач підтвердив ту обставину, що дійсно просить знести прибудову розміром 3,60?2,78 метрів до приміщення 2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке є предметом спору у іншій справі №367/3117/19. Тому суд дійшов висновку, що дана цивільна справа №367/3644/19 та цивільна справа №367/3117/19 є взаємозв`язаними, а відтак провадження у даній справі підлягає зупиненню до розгляду цивільної справи №367/3117/19.

Проте з наведеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просив:

усунути йому перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0100 га з кадастровим номером :01:034:0094, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 знести самочинно побудовану прибудову розміром 3,60?2,78 метрів до приміщення II житлового будинку АДРЕСА_1 згідно поповерхового плану технічного паспорту на вказаний будинок;

зобов`язати ОСОБА_2 повернути до попереднього стану частину належної йому земельної ділянки площею 0,0100 га з кадастровим номером :01:034:0094, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що перебувала під вказаною вище самочинно побудованою прибудовою;

визначити, що у разі невиконання вказаного рішення відповідачем ОСОБА_2 у сорокоп`ятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили у даній справі вищевказана самочинно побудована прибудова підлягає знесенню у примусовому порядку відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» за рахунок ОСОБА_2 .

Також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа №367/3117/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І., у якому позивач просить визнати недійсним фрагмент пункту 1 договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 17 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчуком Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №1542, такого змісту: яка складається з приміщення 1-5, площею 14,6 кв.м та приміщення II, площею 24,1 кв.м.

Наведені обставини підтверджується наявною у матеріалах справи копією ухвали судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2019 року про відкриття провадження у справі №367/3117/19 та копією позовної заяви ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним у частині (а.с.136-141).

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У пункті 33 (абз.4) постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

У справі, яка розглядається, предметом спору є усунення позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0100 га з кадастровим номером :01:034:0094, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 знести самочинно побудовану прибудову розміром 3,60?2,78 метрів до приміщення II житлового будинку АДРЕСА_1 згідно поповерхового плану технічного паспорту на вказаний будинок, а також зобов`язання ОСОБА_2 повернути до попереднього стану частину належної позивачу вказаної вище земельної ділянки площею 0,0100 га, що перебуває під зазначеною самочинно побудованою прибудовою.

Підставою для зупинення провадженні у даній справі став факт розгляду судом іншої цивільної справи №367/3117/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І., про визнання правочину недійсним у частині, а саме, фрагменту пункту 1 договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 17 грудня 2012 року такого змісту: яка складається з приміщення 1-5, площею 14,6 кв.м та приміщення 2, площею 24,1 кв.м, а також той факт, що при розгляді клопотання про зупинення провадження у даній справі №367/3644/19 позивач підтвердив ту обставину, що дійсно просить знести прибудову розміром 3,60?2,78 метрів до приміщення II житлового будинку АДРЕСА_1 .

Проте, суд першої інстанції на порушення вимог п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу №367/3117/19, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у цивільній справі про визнання правочину недійсним у частині, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи №367/3644/19 наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги, причинний матеріально-правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи, а тому дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у даній справі до вирішення позову про визнання правочину недійсним у частині.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позивач не надав суду доказів про право власності на конкретні приміщення у житловому будинку, а тому вважає, що позов ОСОБА_1 про усунення перешкод - знесення прибудови, яка примикає до його стіни, є безпідставним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не мають значення при вирішенні питання про наявність підстав для зупинення провадження у справі, а підлягають вирішенню судом при розгляді справи по суті позовних вимог.

Крім того колегія судді враховує, що, зупинивши провадження у справі, суд першої інстанції порушив право учасників процесу на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Відповідно до ст.ст.55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У зв`язку із цим суди не повинні допускати випадків безпідставної відмови у відкритті провадження у справі або необґрунтованого закриття провадження у справі на підставі того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також фактів незаконного залишення заяв без руху, без розгляду, повернення їх позивачам або необґрунтованого зупинення провадження у справах, оскільки це призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справ (роз`яснення, які містяться у пункті 8 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ч.2 ст. 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Матеріали справи свідчать про те, що дана справа знаходиться в суді першої інстанції з травня 2019 року, тому необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 308/10189/15-ц, від 07 листопада 2018 у справі № 1522/27468/12, від 05 вересня 2019 у справі № 910/5425/18, від 09 жовтня 2019 у справі № 658/516/18 та від 20 листопада 2019 у справі № 306/1785/16-ц.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі з порушенням п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: