Ухвала

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 569/8539/17

провадження № 61-13186ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені.

Позов обґрунтовано тим, що у період з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року, на аккаунт ОСОБА_1 LiqPay № НОМЕР_1 за допомогою сервісу ПАТ КБ «ПриватБанк» IPay, здійснені платежі, на загальну суму 955 862,34 грн. Зазначені кошти з транзитного рахунку мало бути зараховані на рахунок LiqРay ОСОБА_1 , номер мобільного телефону НОМЕР_1 та перераховані на картку № НОМЕР_2 , яка була прив`язана до рахунку LiqРay. Однак грошові кошти після неодноразового звернення були зараховані відповідачем на рахунок ОСОБА_1 лише 06 квітня 2017 року у сумі 344 100,00 грн та 07 квітня 2017 року у сумі 611 762,34 грн, що разом склало 955 862,34 грн .

27 серпня 2014 року ОСОБА_1 за допомогою сервісу АТ КБ «ПриватБанк» IPay перерахував ОСОБА_2 грошові кошти на суму 344 100,00 грн.

Вказані кошти повинні були зараховані на рахунок LiqPay ОСОБА_2 , номер мобільного телефону НОМЕР_3 та перераховані на картку № НОМЕР_4 , яка була прив`язана до рахунку LiqPay. Однак такі грошові кошти після неодноразового звернення були зараховані відповідачем на рахунок ОСОБА_2 лише 07 квітня 2017 року.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqРay, зокрема щодо не завершення переказів на користь ОСОБА_1 , виконаних у період з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року на загальну суму 955 862,34 грн, та на користь ОСОБА_2 , виконаних 27 серпня 2014 року на загальну суму 344 100,00 грн. Стягнуто з банку на користь ОСОБА_1 572 561,54 грн - інфляційні втрати за період з вересня 2014 року по січень 2016 року, 43 053,08 грн- три проценти річних за період з 03 вересня 2014 року по 03 березня 2016 року, 523 812,56 грн - пені за кожен день прострочення за період з 03 вересня 2014 року по 03 березня 2016 року; стягнуто з банку на користь ОСОБА_2 206 135,71 грн - інфляційних втрат за період з вересня 2014 року по березень 2016 року, 14 904,71 грн - три проценти річних за період з 24 вересня 2014 року по 03 березня 2016 року, 181 340,70 грн - пені за кожен день прострочення за період з 24 вересня 2014 року по 03 березня 2016 року.

Вказуючи, що зазначеним судовим рішенням не був охоплений інший період прострочення виконання зобов`язання щодо зарахування коштів, позивачі просили стягнути з відповідача в порядку статі 625 ЦК України: на користь ОСОБА_1 150 613,21 грн - інфляційні втрати за період з лютого 2016 року по березень 2017 року, 32 539,06 грн - три проценти річних за період із 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року, 382 612,59 грн - пеня за період з 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року; на користь ОСОБА_2 55 818,79 грн - інфляційні втрати за період з березня 2016 року по березень 2017 року, 11 289,46 грн - три проценти річних за період з 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року, 137 640,00 грн - пеня за період із 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на користь ОСОБА_1 150 613,21 грн - інфляційні втрати за період з лютого 2016 року по березень 2017 року, 30 583,40 грн - три проценти річних за період з 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року включно, 296 584,98 грн - за період з 01 червня 2016 року по 07 квітня 2017 року включно. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 55 744,20 грн - інфляційні втрати за період з березня 2016 року по березень 2017 року, 11 289,46 грн - три проценти річних за період з 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року включно, 107 015,10 грн - пеня за період з 01 червня 2016 року по 07 квітня 2017 року включно. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року постанову Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розпорядженням Рівненського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року № 7 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені передано на розгляд Волинському апеляційному суду.

Постановою Волинського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яким стягнути з позивачів на його користь суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги та касаційної скарги у розмірі 22 814,02 грн, оскільки апеляційним судом при ухваленні постанови питання розподілу судових витрат вирішено не було.

Додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Повернуто з державного бюджету України на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір, сплачений за подання апеляційної та касаційної скарги в розмірі 22 814,02 грн.

Задовольняючи частково заяву АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд керувався тим, що оскільки позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнені від сплати судового збору у всіх судових інстанціях на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то компенсацію судових витрат відповідачу АТ КБ «ПриватБанк» слід провести за рахунок держави у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось засобами поштового зв`язку із касаційною скаргою на додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати на корить АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підставами касаційного оскарження додаткової постанови Волинського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року, заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 січня 2019 року у справі № 826/2540/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, від 05 лютого 2020 року у справі № 569/11463/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження в цій справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик