Ухвала

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 308/8535/18

провадження № 61-13797ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 червня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (далі - ТОВ «Закарпатгаз Збут») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Позов обґрунтовано тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року ТОВ «Закарпатгаз Збут» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за спожитий природний газ. ТОВ «Закарпатгаз Збут» надає населенню послуги з постачання природного газу. Упродовж липня 2015 року - червня 2018 року споживачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалося фактичне споживання природного газу. Однак, споживач не виконував (і не виконує) взятих на себе зобов`язань, а саме не здійснив оплату вартості спожитого газу вчасно. Вказане призвело до виникнення заборгованості. У зв`язку з тим, що станом на 30 липня 2018 року заборгованість відповідача за спожитий природний газ не погашена, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природній газ, яка складається з: 12 906,07 грн - основна заборгованість, 1 396,76 грн - інфляційні втрати, 450,17 грн - три процента річних, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованість за спожитий природній газ, яка складається з: 12 906,07 грн - основна заборгованість, 1 396,76 грн - інфляційні втрати, 450,17 грн - три процента річних, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Однак, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В подальшому, ТОВ «Закарпатгаз Збут» подало заяву, в якій уточнило позовні вимоги з посиланням на те, що 07 серпня 2018 року, тобто з моменту подання позову до ухвалення вказаного заочного рішення від 15 жовтня 2019 року, споживачем ОСОБА_1 сплачено 13 156,55 грн, тобто дана сплата покриває основну суму заборгованості, а тому, просило суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 1 396,76 грн - інфляційні втрати, 450,17 грн - три процента річних, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 червня 2020 року, позов ТОВ «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованість за спожитий природній газ, яка складається з: 1 396,76 грн - інфляційні втрати; 450,17 грн - три відсотки річних.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання по сплаті вартості за спожитий природний газ, зобов`язання є грошовим, тому наявні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 червня 2020 року у вищевказаній справі.

В касаційній скарзі заявник просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі (згідно останньої редакції позовної заяви) є стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 396,76 грн та трьох відсотків річних у розмірі 450,17 грн, що у сумі є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Крім того, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року справу визнано малозначною, підстав вважати, що суд першої інстанції дійшов такого висновку з порушенням норм цивільного процесуального закону, Верховний Суд не вбачає.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 червня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик