Дата документу 07.10.2020
Справа № 334/4998/20
Провадження № 2-о/334/246/20
07 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участі секретаря судового засідання Косаренко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
за участі: заявниці ОСОБА_1 , представника заявниці адвоката Нікончик Н.В.,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування її на утриманні померлого чоловіка, в обґрунтування якої зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. З моменту укладення шлюбу подружжя постійно проживало та було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . В листопаді 2001 року виникла необхідність доглядати батьків заявниці, які проживали за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим подружжя переїхало мешкати за вказаною адресою та лише іноді навідувались до квартири у АДРЕСА_1 . Заявниця зазначає, що все подружнє спільне життя з померлим чоловіком вони мешкали разом, а вона перебувала на його утриманні, оскільки той отримував кошти значно більше ніж вона. 06.11.2001 ОСОБА_1 знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та зареєструвалась в будинку своїх батьків, але її чоловік ОСОБА_2 залишався бути зареєстрованим в квартирі. Вже після смерті ОСОБА_2 - в серпні 2019 року заявниця знялась з реєстрації та зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає до сьогодні. Оскільки на момент смерті ОСОБА_2 перебував разом з дружиною у квартирі АДРЕСА_4 та був там зареєстрований, а заявниця перебувала разом із ним, але зареєстрована була за іншою адресою, остання не має можливості надати до УПФУ в Запорізькій області довідку з місця проживання, з якої б вбачалося, що вона разом з чоловіком на час його смерті мешкали разом за однією адресою. 05.03.2020 заявниця звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, враховуючи те, що пенсія, яку вона отримує є значно меншою, аніж та, яку отримував померлий чоловік. Листом від 23.03.2020 їй було відмовлено у проведенні пенсійного перерахунку з підстав відсутності в останньої документу, підтверджуючого факт її перебування на утриманні померлого годувальника, через різну реєстрацію місця проживання з померлим. У зв`язку з тим, що надати такий документ ОСОБА_1 не має змоги, оскільки на час смерті померлий чоловік ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_1 , в той час як вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , заявниця вернулася з відповідною заявою до суду, оскільки вирішити вказане питання аніж в позасудовому порядку не має можливості.
Заявниця ОСОБА_1 у судовому засідання заяву та обставини, якими вона обґрунтована підтримала. Також пояснила, що вона має право на пенсію у разі втрати годувальника, оскільки вона вийшла на пенсію у 1996 році, а померлий чоловік мав пенсію вищу за її пенсію за віком.
Представник заявниці адвоката Нікончик Н.В. у судовому засіданні заяву та обставини, якими вона обґрунтована підтримала.
Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Свідок ОСОБА_3 дав наступні показання. Заявниця є його матір`ю. Він працює приватним підприємцем. Приблизно у 2000 році його батьки переїхали у село, де і проживали до смерті батька. Проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Батько помер у місті Запоріжжі, після того, як приїхав до іншого сина (брата свідка). Пенсія батька була вище за пенсію матері.
Свідок ОСОБА_4 дала такі показання. Заявниця є її подругою. Спілкується з нею до теперішнього часу. Померлий ОСОБА_2 був чоловіком заявниці. Їй відомо, що заявниця з чоловіком протягом всього часу проживали разом у місті Запоріжжі. Про їх фінансовий стан їй нічого не відомо.
Заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно ч.1 ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Частиною 2 ст.256ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 року про «Судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження.
21.09.1974 заявниця ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) уклала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 21.09.1974.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07.09.2012.
05.03.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про переведення її пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, враховуючи те, що пенсія, яку одержував її чоловік, ОСОБА_2 , значно більше ніж пенсія, яку отримує вона. Оскільки заявницею при зверненні не було надано всіх необхідних документів, перелік яких зазначено в Порядку а та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області запропонувало ОСОБА_1 встановити факт перебування на утриманні померлого годувальника в судовому порядку. Вказані обставини підтверджуються листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.03.2020 №2031-1930/3-028-0800/20.
З 11.10.1999 заявниці ОСОБА_1 призначена пенсія за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням.
Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч.1 ст.36 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: (1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; (2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; (3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років (ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV).
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: (1) були на повному утриманні померлого годувальника; (2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (ч. 3 ст. 36 Закону № 1058-IV).
Суд встановив, що заявниця ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_2 , на час смерті останнього була непрацездатним членом його сім`ї, оскільки досягла пенсійного віку.
Згідно з п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника, що передбачено у підпункті 9 вказаного пункту.
Відповідно до п. 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.
Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для отримання права на підвищену пенсію, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Непрацездатні члени сім`ї померлого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
Оскільки встановлення факту перебування на утриманні для заявниці є необхідним для отримання підвищеної пенсії, доказуванню підлягає не лише факт проживання однією сім`єю на час смерті, а і факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам по собі факт проживання за однією адресою із померлим не може свідчити про перебування на його утриманні.
Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність.
До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.
Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду 18.04.2018 у справі № 165/325/17, які відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Заявниця ОСОБА_1 зазначила, що її померлий чоловік - ОСОБА_2 отримував пенсію значно вищу за ту, яку отримує вона. Вказану обставину також підтвердив свідок ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Розмір призначеної пенсії має бути підтверджений відповідними документами органів Пенсійного фонду України, до повноважень якого належить виплата пенсій, і не може підтверджуватись показаннями свідка.
Заявницею ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів розмірів її пенсії та пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 .
Вказана обставина позбавляє суд можливості встановити обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону № 1058-IV є підставами для призначення пенсії у разі втрати годувальника, а саме, щоїї дохід був менший за встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, розмір її пенсії був менший за розмір пенсії її померлого чоловіка, внаслідок чого заявниця одержувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Суд дійшов висновку, що заявницею ОСОБА_1 не доведено її потребу у допомозі від померлого чоловіка. Також, нею не доведено, що він надавав заявниці таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування.
За таких обставин, факт перебування заявниці ОСОБА_1 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 не знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, в задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись ст.12, 13, 76, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд,-
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 12.10.2020.
Реквізити учасників справи:
Заявниця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя: