Справа № 497/1297/19
Провадження № 2/497/33/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.

секретаря Божевої І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та уточнивши свої позовні вимоги (а.с.66-67) просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 16 травня 2017 року в розмірі 26 500,00 доларів США, трьох процентів річних в розмірі 1 487 доларів США 63 центів та судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на сплату судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що він усним договором позики передав відповідачу кошти у розмірі 26 500,00 доларів США, які він зобов`язався повернути до 01.10.2017 року включно в порядку та на умовах, передбачених розпискою. По теперішній час відповідач не виконав свого зобов`язання по поверненню грошових коштів. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, але той постійно ухиляється від повернення позики, тому позивач вимушений звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Окрім цього ОСОБА_1 просить стягнути проценти від простроченої суми за користування позикою станом на 16.08.2019 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенніта просив суд розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про причину своєї неявки суд не повідомив, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вважає що боргова розписка про передачу коштів в іноземній валюті, не відповідає вимогам законодавства щодо порядку використання готівкової іноземної валюти на території України та системі валютного регулювання і валютного контролю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 16 травня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 26 500 доларів США та зобов`язався повернути борг до 01 вересня 2017 року, про що власноручно написав розписку.

Відповідно до статей 1046, 1047 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У відповідності до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (стаття 545 ЦК України).

Той факт, що борг за договором позики відповідачем не повернутий, свідчить наявний у позивача оригінал розписки, що міститься в матеріалах справи.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 524 ЦПК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, з цього приводу Велика Палата Верховного Суду в постанові №464/3790/16-ц від 16.01.2019 року зазначила, що була висловлена правова позиція, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі №14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 року у справі 723/304/16-ц.

Таким чином, з відповідача підлягає стягнення заборгованість у доларах США без визначення еквівалента суми боргу в національній валюті.

Стягнення боргу за договором позики здійснюється у валюті позики, про що 16.01.2019 року Великою Палатою Верховного Суду зроблено відповідний правовий висновок у справі №464/3790/16-ц.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов`язань відповідно до договору позики від 16.05.2017, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу у розмірі 26 500,00 доларів США, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за користування грошовими коштами, суд дійшов наступного.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки судом було беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі укладався договір позики, за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобов`язання, що належним чином в установлений договорами позики строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних (26 500,00 грн. : 100% х 3% : 365 дн. Х 683 дн. = 1 487 доларів США 63 центи).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 7 086.46 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 352 ЦПК України, 525, 526, 1046, 1047 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 16.05.2017 року в розмірі 26 500,00 (двадцять шість тисяч п`ятсот) доларів США, три проценти річних в розмірі 1 487 ( одна тисяча чотириста вісімдесят сім) доларів США 63 центи, та сплачену суму судового збору в розмірі 7 086 (сім тисяч вісімдесят шість) гривень 46 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца