н/п 4-с/490/60/2020 Справа № 490/6012/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
УХВАЛА

06 квітня 2020 р. Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Гуденко О.А,

при секретарі Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Левицької Вікторії Юріївни, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просить суд зобовязати державного виконавця Левицьку В.Ю. зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 (угода SAMDNFF82 від 29.08.2013 р.) відкритого в АТКБ «Приватбанк» для зарахування заробітної плати ОСОБА_1 , який був накладений на підставі постанови ВП №52320789 від 28.01.2020 р. В обґрунтування вимог посилається на те, що 29.01.2020 р. отримала постанову державного виконавця про накладення арешту на заробітну плату, але державний виконавець, в порушення її прав та отримання заробітної плати, арештував її всю, у зв`язку з чим вважає, що вказана постанова винесена державним виконавцем з порушенням законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином.

За приписами частини першої, другої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що дана скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 15 серпня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 7 643,41 дол. США, та пені у розмірі 7 751 грн. 79 коп. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 15 серпня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 7 643,41 дол. США, та пені у розмірі 7 751 грн. 79 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі по 563 грн. 49 коп. з кожного.

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 28.01.2020 року накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ч.2 ст.48 Закону №1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Статтею 68 Закону №1404-VIII визначено умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зокрема відповідно до ч.ч.1, 3 вказаної статті Закону стягнення на заробітну плату,пенсію,стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах,відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум,а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи

Відповідно до ч.2 ст.70 Закону №1404-VIII із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: уразі стягнення аліментів, відшкодування шкоди,заподіяної каліцтвом,іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи,у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди,завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням,-50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Згідно Довідки АТ КБ «Приватбанк» від 29.01.2020 року, ОСОБА_1 має в АТ КБ «Приватбанк» картку, на яку отримує заробітну плату від ОВВ Миколаївська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №3 Миколаївської обласної ради.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року №95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно положень ст.115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Окрім того, заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Верховний Суд у своїй постанові від 17.01.2020 року у справі №340/1018/19 вказав, що рахунки для виплати зарплати є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою арешт не накладається, а їх відокремлення належить до повноважень виконавчої служби.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що при накладенні арешту на рахунки боржника, державний виконавець не з`ясував, які рахунки заявника використовуються для виплати заробітної плати та мають спеціальний режим використання, чим порушив вимоги п.7 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідност.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З наявних матеріалів справи вбачається порушення державним виконавцем прав, свобод та законних інтересів заявника при здійсненні дій по виконанню рішення суду, тому дії державного виконавця є неправомірними.

А тому, з огляду на вищевикладене суд вважає, що заявлені вимоги в скарзі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись постановою Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», ст.ст.21, 23, 48, 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21.04.1999 року №606-ХІV, ст.ст.1, 12, 18, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 02.06.2016 року №1404-VIII, ст.ст.13, 260, 261, 353, 354, 447, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Левицької Вікторії Юріївни - задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Левицьку Вікторію Юріївну зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 (угода SAMDNFF82 від 29.08.2013 р.), відкритийна ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , для зарахування заробітної плати, у виконавчому провадженні №52320798.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення,якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.