Постанова

Іменем України

31 березня 2020 року

м. Київ

справа № 539/1242/16-ц

провадження № 61-9826св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2018 року у складі судді Гудкова С. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 07 серпня 2007 року ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № PLL0G100000140 отримала кредит у розмірі

17 003,00 доларів США з умовою сплати 12 % річних на суму залишку заборгованості та з кінцевим терміном повернення - 06 серпня 2027 року. Позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У зв`язку з недотриманням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати коштів, станом на 24 лютого 2016 року виникла заборгованість, яка становить

74 295,62 доларів США, з яких: 14 269,22 доларів США - заборгованість за кредитом; 16 842,17 доларів США - заборгованість за процентами; 2 409,65 доларів США - заборгованість за комісією; 37 227,95 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань; 9,18 доларів США - штраф (фіксована складова);

3 537,45 доларів США - штраф (процентна складова), що в еквіваленті становить

2 023 069,75 грн.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило зазначену заборгованість стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2007 року № PLL0G100000140 у розмірі 74 295,62 доларів США, що в еквіваленті складає 2 023 069,75 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що позивач має право достроково стягнути суму заборгованості з відповідача, оскільки останньою не надано доказів щомісячної належної сплати коштів за кредитним договором, а твердження відповідача про те, що їй невідома сума щомісячної сплати, не заслуговує на увагу, оскільки обов`язок щомісячної сплати кредитних коштів передбачено добровільно укладеним договором.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2007 року № PLL0G100000140 у розмірі

13 783,31 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 828,36 доларів США - заборгованість за процентами за користуванням кредитом та 3 596,40 грн - заборгованість за пенею. В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягуваної суми заборгованості за тілом кредиту, проте не погодився з висновком суду першої інстанції в частині розміру стягуваної суми штрафів та пені, оскільки вимоги про стягнення штрафів: 9,18 доларів США - штраф (фіксована складова) та

3 537,45 доларів США - штраф (процентна складова) є безпідставними. Крім того, передбачене умовами кредитного договору зобов`язання про сплату відповідачем винагороди (комісії), яка за своєю правовою природою не є послугою з надання споживчого кредиту, є нікчемним, тому нарахована позивачем сума заборгованості за комісією (винагородою) у розмірі 2 409,65 доларів США не підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада

2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Крім того, поза увагою суду залишилися встановлені фактичні обставини, а саме те, що за позичені грошові кошти придбаний житловий будинок, що є об`єктом права спільної власності подружжя, а отже, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї. Також судом не застосовано строк позовної давності.

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відзив на касаційну скаргуОСОБА_2 , у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду пояснення, у яких просила оскаржувані судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлені судами обставини

07 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № PLL0G100000140, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 17 003,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення - 06 серпня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими договором. Кредит надано на купівлю житлового будинку у сумі 13 600,00 доларів США, а також у розмірі 3 403,00 доларів США на сплату страхових платежів. Періодом сплати коштів щомісячно встановлено із 10 по 17 число у сумі 178,53 доларів США.

На порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобов`язання за кредитом перед банком належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 24 лютого 2016 року складає

74 295,62 доларів США, з яких: 14 269,22 доларів США - заборгованість за кредитом; 16 842,17 доларів США - заборгованість за процентами; 2 409,65 доларів США - заборгованість за комісією; 37 227,95 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань; 9,18 доларів США - штраф (фіксована складова);

3 537,45 доларів США - штраф (процентна складова), що в еквіваленті складає

2 023 069,75 грн.

Пунктом 7.1 кредитного договору № PLL0G100000140 передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: готівкою через касу банку на строк із 07 серпня 2007 року по 06 серпня 2017 року включно, у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 17 003,00 доларів США на наступні цілі: купівлю житлового будинку у сумі 13 600,00 доларів США, а також у розмірі 3 403,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми

0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 цього договору. Періодом сплати вважати період із 10 по 17 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим кредитом (за винятком винагороди, що сплачується у момент надання кредиту) здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 178,53 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди.

Пунктом 2.1.3 кредитного договору передбачено, що відповідно до цього договору позичальник звертається до банку про надання йому чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до пункту 2.2.7 цього договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно з договором страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов`язується провадити у випадку не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів на рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку одержати з каси банку суму іноземної валюти готівкою, необхідну для сплати чергового страхового платежу на підставі договору страхування, укладеного згідно з пунктом 2.2.7 цього договору, здійснити продаж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку даної валюти, встановленому на день виконання цього доручення, отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред`явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових стразових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договором страхування. Цей пункт договору виконується лише у випадку укладення договору іпотеки згідно з пунктом 1.3 цього договору або пред`явлення банком вимог, пов`язаних з особистим страхуванням позивальника.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № PLL0G100000140 станом на 24 лютого 2016 року вбачається, що останні платежі за кредитним договором на погашення заборгованості відповідач здійснила 01 жовтня 2010 року зі сплати відсотків у розмірі 82,71 доларів США та комісії - 27,29 доларів США, також здійснила 20 жовтня 2010 року сплату пені - 1,84 доларів США та комісії - 19,16 доларів США. Більше платежів позичальник не здійснювала.

Умовами кредитного договору, а саме пунктом 4.1 передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1,00 грн за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Крім того, пунктом 5.4 визначено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн + 5 % від суми позову.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що позичальник не виконує належним чином грошове зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, процентів та пені за користування кредитом, відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Крім того, відмовляючи у стягненні заборгованості зі сплати за управління кредитом, суд правильно виходив з того, що такі дії є неправомірними, оскільки позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику.

Доводи касаційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог, необґрунтовані, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів у справі, адже чинне законодавство не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. При цьому заявник не надала свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, отже, відповідачем не спростований факт наявності та розміру заборгованості.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що поза увагою суду залишилися встановлені фактичні обставини, а саме те, що за позичені грошові кошти придбаний житловий будинок, що є об`єктом права спільної власності подружжя, а отже, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції не встановлювалися обставини укладення кредитного договору в інтересах сім`ї та визнання солідарного обов`язку з повернення коштів за кредитним договором боржником та її чоловіка.

Доводи касаційної скарги про те, що судом не застосовано строк позовної давності є необґрунтованими, оскільки клопотання про застосування позовної давності відповідачем не заявлялось, тоді як за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскаржене судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів

Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик