Єдиний унікальний номер 341/1551/16-ц
Номер провадження 2/341/6/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Юсип І.М.,

при секретарі - Король І.Л., Матейко О.С.

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3

представників відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Галичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про реальний розподіл будинковолодіння між співвласниками, суд,-

В С Т А Н О В И В:

30.08.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 і просить постановити рішення, яким провести реальний розподіл будинковолодіння по АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_3 і виділити їй у власність із житлового будинку зазначеного під літерою "А" в натурі - веранду, площею 4,1 кв.м., - ванну, площею 4,4 кв.м., - туалет, площею 0,6кв.м., - кухню, площею 9,2 кв.м., - житлову кімнату, площею 14,8 кв.м., - житлову кімнату, площею 21,8 кв.м., - кладовку, площею 4,5 кв.м., всього загальною площею 59,4 кв.м., що зазначено в технічному паспорті, як квартира АДРЕСА_2 та Ѕ частини господарських будівель і споруд - гараж площею 27,0 кв.м. та літню кухню, площею 33,0кв.м. Решту частину житлового будинку, зазначеного під літерою "А" виділити у власність ОСОБА_3 в натурі - веранду, площею 5,5 кв.м., - коридор, площею 13,6 кв.м., - - житлову кімнату, площею 16,1 кв.м., - житлову кімнату, площею 22,0 кв.м., - кухню, площею 9,7 кв.м., - ванну, площею 4,9 кв.м., всього загальною площею 71,8 кв.м., що зазначено в технічному паспорті та на Ѕ частини господарських будівель і споруд, стягнути з відповідача в її користь різницю у вартості майна та витрати понесені за надання правової допомоги в розмірі 700 грн. та судові витрати.

В обгрунтування позову покладається на те, що ОСОБА_6 , батько її чоловіка та відповідача побудував житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1 .

В 1996 році помер ОСОБА_6 , який заповів Ѕ частину домоволодіння сину ОСОБА_7 , тобто її чоловіку. В другій половині житлового будинку залишилась проживати свекруха ОСОБА_8 .

Після смерті спадкодався її чоловік, ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.07.1996 р., за реєстровим номером Д - 447.

В 2008 р. померла ОСОБА_8 , яка свою Ѕ частину домоволодіння подарувала відповідачу ОСОБА_3 . На підставі заповіту ОСОБА_6 та договору дарування ОСОБА_8 дане будинковолодіння належить рідним братам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_7 і відкрилася спадщина на Ѕ частину, що знаходиться по АДРЕСА_3 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2014 р. за реєстровим номером № 1379, вона є спадкоємцем данного будинковолодіння, а саме: Ѕ частини житлового будинку під літерою «А», загальною площею 131.2 кв.м. та житловою площею 74,7 кв.м.; - Ѕ частини стайні літера «Б», загальною площею 30,7 кв.м.; - Ѕ частини огорожі загальною площею 56 кв.м., і ця вартість Ѕ частини будинковолодіння становить 207 356,0 грн. Окрім цього, як зазначено в технічному паспорті на житловий будинок від 20.05.2014 р., приміщення до плану житлового будинку по АДРЕСА_3 під літерою "А" складається із двох із квартир, квартира АДРЕСА_4 загальна площа якої становить 71,8 кв.м. та квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 59,4 кв.м. Однак, про ці відомості, які внесені у технічний паспорт ні їй, ні її чоловіку відомі не були. Кожний із них, власників, фактично користується такими приміщеннями в будинку, зокрема у її користуванні перебуває веранда, площею 4,1 кв. м., ванна площею 4,4 кв.м., туалет площею 0,6 кв.м., кухня площею 9,2 кв.м., житлова кімната площею 14,8 кв.м., житлова кімната площею 21,8 кв.м., кладова площею 4,5 кв.м., а всього площею 59,4 кв.м., а відповідач користується верандою площею 5,5 кв.м., коридор 13,6 кв.м., житловою кімнатою 16,1 кв.м., житловою кімнатою площею 22,0 кв.м., кухнею площею 9,7 кв.м., ванною плащею 4,9 кв.м., а всього площею 71,8 кв.м. Вважає, що відповідач користується частиною будинку, що перевищує його частку.

У спільній власності знаходиться також гараж, літня кухня, які на її думку підлягають розподілу, оскільки, були побудовані ОСОБА_6 у 1990 р. Погоджується на варіант розподілу домоволодіння з умовою, що ОСОБА_3 сплатить їй різницю у вартості майна. Після смерті ОСОБА_11 запропонувала відповідачу провести реальний розподіл будинковолодіння та земельної ділянки, яка до цього часу не має кадастрового номера, звернувшись в ОКП "Івано Франківське ОБТІ" з приводу складання погоджувального акту щодо визначення часток в натурі в будинковолодінні із співвласників. Натомість, між ними, як співвласниками майна, виникають непорозуміння та спори з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Просила позов задовольнити та провести реальний розподіл будинковолодіння по АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_3 і виділити їй у власність із житлового будинку зазначеного під літерою "А" в натурі - веранду, площею 4,1кв.м., - ванну, площею 4,4 кв.м., - туалет, площею 0,6 кв.м., - кухню, площею 9,2 кв.м., - житлову кімнату, площею 14,8кв.м., - житлову кімнату, площею 21,8кв.м., - кладовку, площею 4,5 кв.м., всього загальною площею 59,4 кв.м., що зазначено в технічному паспорті, як квартира АДРЕСА_2 та Ѕ частини господарських будівель і споруд - гараж площею 27,0 кв.м. та літню кухню, площею 33,0кв.м. Решту частину житлового будинку, зазначеного під літерою "А" виділити у власність ОСОБА_3 в натурі - веранду, площею 5,5 кв.м., - коридор, площею 13,6 кв.м., - - житлову кімнату, площею 16,1кв.м., - житлову кімнату, площею 22,0 кв.м., - кухню, площею 9,7 кв.м., - ванну, площею 4,9 кв.м., всього загальною площею 71,8 кв.м., що зазначено в технічному паспорті та на Ѕ частини господарських будівель і споруд, стягнути з відповідача в її користь різницю у вартості майна та витрати понесені за надання правової допомоги в розмірі 700 грн. та судові витрати.

19.02.2018 р. позивач подала заяву в якій зазначила, що в прохальній частині позову нею не зазначено про поділ стайні під літерою "Б" загальною площею 30,7 кв.м.

23.10.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернулася з письмовим клопотанням про відмову від частини позовної вимоги щодо розподілу гаража та літньої кухні, а щодо решти позовних вимог підтримує.

Ухвалою суду від 19.11.2019 р. провадження в частині позовних вимог щодо розподілу літньої кухні та гаража закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову в цій частині.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові. Представник зазначила, що Ѕ частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , належала покійному чоловікові позивачки, яку той успадкував після смерті свого батька за заповітом. Даною частиною будинку надалі користується сім`я позивачки, яка успадкувала її після смерті свого чоловіка, а відтак бажає надалі користуватися своїм майном та провести реальний розподіл будинку, так як відповідач не погоджувався на добровільний розподіл, а ОСОБА_1 бажає виробити документи на свою частку. Відповідач постійно вчиняв конфлікти, позивачку не допускав до будинку робити ремонт в своїй частині, а відтак вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Також в спільній власності знаходиться гараж та літня кухня, які були добудовані, і мали би підлягати розподілу, однак позивач відмовляється від своєї частки, натомість відповідач має сплатити вартість цієї частки. Просила позов задовольнити.

Відповідач заперечив щодо позовних вимог і зазначив, що його батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під час перебування у шлюбі в 1973 р. завершено будівництво житлового будинку з приналежною до нього стайнею, що підтверджується технічним паспортом. Однак, в 1987 р. сімейне життя у них не склалось, шлюб між батьками розірвано, вони розділили між собою майно та спірний будинок. Фактично будинок був поділений на дві окремі квартири.

З 1987 р. мати користувалася квартирою АДРЕСА_4 , яка складалася із приміщень під номерами: - веранди № І, площею, 5,5 кв.м.; - коридора - № 1, площею 13,6 кв.м.; - житлової кімнати № 2, площею 16,1 кв.м.; - житлової кімнати № 3, площею 22,0 кв.м.; - кухні № 4, площею 9,7 кв.м.; - ванни № 5, площею 4,9 кв.м., а всього загальною площею 71,8 кв. м.

Батько користувався квартирою АДРЕСА_2 , яка складалася із приміщень під номерами: - веранди № ІІ, площею площею 4,1 кв.м.; - ванни № 1, площею 4,4 кв.м.; - туалета № 2, площею 0,6 кв.м.; - кухні № 3, площею 9,2 кв.м.; - житлової кімнати № 5, площею 14,8 кв.м; - житлової кімнати № 6, площею 21,8 кв.м., всього загальною площею 59, 4 кв.м.

Він з сім`єю залишився проживати з матір`ю в квартирі АДРЕСА_4 . За користування квартирою із відхиленням від ідеальних часток будинку, ним та матір`ю було сплачено батькові різницю у вартості майна. Із дозволу батька за власні кошти побудовано літню кухню та гараж. Батько ніколи не заперечував, що літня кухня та гараж є його власністю, він не допомагав ні матеріально, ні в будівництві літньої кухні та гаражу. 24.02.2004 р. мати подарувала йому Ѕ частину будинку з Ѕ частиною стайні та літню кухню і гараж в цілому. 14.03.2004 р. право власності на Ѕ частину будинку за адресою: АДРЕСА_5 з Ѕ частиною стайні та в цілому на літню кухню і гараж зареєстровано за ним.

Окрім цього ствердив, що підтримує заперечення на висновок експерта, просив в позові відмовити, так як позивачка не користується частиною будинку, який є занедбаний, ремонту ніколи не робили та не підтримували в належному стані.

Представники відповідача ОСОБА_3 адвокати Свирида Г.С. та Шевчук Н.М. в судовому засіданні підтримали заперечення відповідача, зазначивши, що при ознайомленні з висновком судової оціночно - будівельної та будівельно - технічної експертизи не погоджуються із запропонованих варіантів розподілу господарських будівель, оскільки літня кухня та гараж належать виключно відповідачу, так як той самостійно їх зводив, а тому вони не підлягають поділу.

Допитана в судовому засіданні нотаріус Дирда Н.А., пояснила, що як приватний нотаріус Галицького районного нотаріального округу, нею посвідчено договір дарування жилого будинку. Згідно цього договору ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 половину житлового будинку з половиною приналежних господарських будівель. Пізніше, на прохання ОСОБА_8 , нею були внесені виправлення, зокрема «а саме: гараж, літня кухня, Ѕ стайні та Ѕ домоволодіння». Оскільки дати на внесених змінах відсутні, значить зміни внесла у день посвідчення договору. Загальна вартість жилого будинку становила 40 493,00 грн., а 26 803. 00 грн. це вартість дару.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначила, що літня кухня та гараж збудовані в 90-х роках. Будівництво проводили її чоловік ОСОБА_3 , вона та її свекруха ОСОБА_8 . Батько чоловіка ОСОБА_6 проживав окремо в квартирі АДРЕСА_2 . Спірний будинок фактично поділений на дві квартири, з окремими входами, що підтверджено планом будинку в технічному паспорті. Після смерті батька в його квартирі ніхто ремонту не проводив і жодних покращень здійснено не було. ОСОБА_7 коштів на будівництво літньої кухні та гаража не давав і ніколи не претендував на ці будівлі.

Показанням свідка ОСОБА_13 стверджується, що є рідним братом ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Літню кухню та гараж будували разом його брати ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а батьки допомагали. При житті матері була розмова про те, що літня кухня та гараж мають бути поділені між братами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і мати не заперечувала. Про те, що мати подарувала літню кухню та гараж вцілому і Ѕ будинку та стайню ОСОБА_3 йому не було відомо. Покійний брат інколи приїжджав і доглядав за квартирою, посадив сад. Вважає, що гараж та літня кухня повинні бути розділені в рівних долях між сторонами.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що мурував у ОСОБА_3 гараж, літню кухню спільно з двома іншими особами. У ОСОБА_3 окрім ОСОБА_7 є ще два брата, проте чи допомагали вони йому у будівництві не пригадує. Батьки на час будівництва гаража та літньої кухні були живі. За роботу розраховувався ОСОБА_3 та його мати. Стайня на той час також була збудована.

Допитаний в судовому засіданні був експерт ОСОБА_17 ствердив, що ним проводилось дослідження методами візуального огляду об`єкту дослідження на місці його розташування, проводились обміри, фотографування об`єктів житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_3 . Відповідно до ухвали суду визначалася ринкова вартість кожного із об`єктів домоволодіння. В літній кухні є кухонне обладнання та душова кабіна, однак не пригадує чи газифікована літня кухня. Самочинного будівницва не було. Хто робив покращення в житловому будинку та літній кухні йому не відомо. Виконати поділ житлового будинку, відповідно до ідеальних часток співвласників (по Ѕ), не вбачалося за можливе, проте технічно можливо виконати поділ із незначним відступом від ідеальних часток та розрахунком відповідної компенсації.

Дослідивши представлені доводи позивача та її представника, заперечення відповідача та його представників, свідків, заслухавши думку експерта, суд встановлює наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Бурштинської міської ради 20.05.1991р. та зареєстрованого в Івано-Франківському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером № 865 половина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 належала ОСОБА_8 .

Право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у в рівних долях в Івано-Франківському БТІ у реєстровій книзі №7 за реєстровим записом №865, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2873156 від 19.02.2004 р. (т.1 а.с. 6).

Згідно з договором дарування від 24.02.2004 р. серії ВВВ № 454800 ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 Ѕ житлового будинку, гараж, літню кухню та Ѕ частини стайні, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 43).

Право власності на Ѕ домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_3 в Івано-Франківському БТІ у реєстровій книзі № 7 за реєстровим записом № 865, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3063786 від 14.03.2004 р., відповідно до договору дарування (т.1 а.с. 8).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.1996 р. ОСОБА_7 після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 успадкував половину житлового будинку, зазначеного в плані під літерою «А», половину стайні «Б», половину огорожі № 1, належало ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Бурштинської міської ради народних депутатів від 20.05.1991 р. та довідки Івано-Франківського БТІ від 20.06.1996 р. № 99 (т. 1 а.с. 45).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2014 р. серії НОМЕР_1 спадкоємцем майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_1 . Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з: Ѕ частини житлового будинку, літера А, загальною площею 131, 2 кв.м., житловою площею 74,7 кв.м., Ѕ частини стайні, літера Б, загальною площею 30,7 кв.м., Ѕ частини огорожі № 1, загальною площею 56, 6 кв. м., що належало ОСОБА_7 на підставі ОСОБА_18 про право на спадщину за заповітом, виданого 24.07.1996 р. державним нотаріусом Дирдою Н.А. Галицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, за реєстровим номером « Д-447 (т. 1 а.с. 9).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30776228 від 10.12.2014 р. ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частини житлового будинку, літера А, загальною площею 131, 2 кв.м., житловою площею 74,7 кв.м., Ѕ частини стайні, літера Б, загальною площею 30,7 кв.м., Ѕ частини огорожі № 1, загальною площею 56,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до відомостей про складові частини об`єкта нерухомого майна домоволодіння складається з: житлового будинку «А», загальною площею 131, 2 кв.м., стайні «Б», загальною площею 30.7 кв.м., літньої кухні «В», загальною площею 33 кв.м., гаражу «Г», загальною площею 27 кв.м, огорожі № 1 , загальною площею 56,6 кв.м., огорожі № 2, загальною площею 31, 4 кв.м. (т. 1 а.с. 11-12).

Встановленим є те, що спірний будинок фактично поділений на дві квартири, з окремими входами, що підтверджено планом будинку в технічному паспорті (т. 1 а.с.17-19).

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81, 82 ЦПК України стверджується, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виходячи з положень ст. ст.183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7«Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2 ст. 183 ЦК).

З аналізу вище зазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

З аналізу норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України).

Крім того, у тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розміром його частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього відповідної грошової компенсації та зазначити в рішенні фактичні ідеальні частки в праві власності на будинок після його поділу.

Згідно висновку експерта № 77 за результатами проведення судової оціночно - будівельної та будівельно - технічної експертизи від 20.12.2018 р. вбачається, на розгляд суду запропоновано три варіанти виділу Ѕ частини житлового будинку та надвірних будівель і споруд, розроблений відповідно до порядку користування, що склався між співвласниками. Проведення поділу в натурі житлового будинку, відповідно до фактичного користування житловим будинком, що зазначено в техпаспорті, на сторінці «Експлікація» плану житловиго будинку - технічно можливо. За різницю у користуванні більшою площею житлового будинку 71.8 кв.м. відповідачем ОСОБА_3 , а саме, 6.2 кв.м. , такий зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 , яка користується меншою площею будинку 59, 4 кв.м. 38 627 грн.

Згідно першого варіанту розподілу господарських будівель - першому співвласнику пропонується гараж під літеою «Г», вартістю 126 486,0 грн. та стайня під літерою «Б», вартістю 40 206,0 грн., загальною вартістю 166 692,0 грн. Другому співвласнику пропонується літня кухня під літерою «В», вартістю 210 144,0 грн. За різницю у вартості майна, яке пропонується другому співвласнику, відповідно до даного варіанту розподілу, другий співвласник повинен сплатити першому співвласнику 21 726,0 грн.

Згідно другого варіанту першому співвласнику пропонується гараж під літерою «Г», вартістю 126486,0 грн. та літня кухня під літерою «В», вартістю 210 144,0 грн., загальною вартістю 336 630,0 грн. Другому співвласнику пропонується стайня під літерою «Б», вартістю 40 206,0 грн. За різницю у вартості майна, яке пропонується першому співвласнику відповідно до даного варіанту розподілу, перший співвласник повинен сплатити другому співвласнику 148212,0 грн.

Згідно третього варіанту розподілу господарських будівель першому співвласнику пропонується гараж під літерою «Г», вартістю 126 486,0 грн. Другому співласнику пропонується літня кухня під літерою «В2, вартістю 210 144,0 грн. та стайня під літерою «Б», вартістю 40 206,0 грн., загальною вартістю 250 350,0 грн. За різницю у вартості майна, яке пропонується другому співласнику, відповідно до цього варіанту розподілу, другий співвласник повинен сплатити першому співвласнику 61 932,0 грн., що підтверджується висновком експерта № 77 від 20.12.2018 р. (том 1., а.с.170-191 ).

Враховуючи, що позивач відмовилася в частині позовних вимог, що стосується реального поділу гаражу, вартістю 126486,0 грн. під літерою Г та літню кухню, варітістю 210144,0 грн. під літерою В, а відтак це майно слід виділити відповідачу по справі ОСОБА_3 .

Провести реальний розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 818 352,0 грн., виділивши у власність позивачу ОСОБА_1 із житлового будинку зазначеного під літерою «А» в натурі: веранду площею 4,1 кв.м. , ванну площею 4,4 кв.м., туалет площею 0,6 кв.м., кухню площею 9,2 кв.м., житлову кімнату площею 14,8 кв.м., житлову кімнату площею 21,8 кв.м., кладовку - площею 4,5 кв.м., а всього загальною площею 59,4 кв.м., що зазначена в технічному паспорті як квартира АДРЕСА_2 вартість якої становить - 310 974,0 грн. та частину приміщення господарської будівлі - стайні під літерою В-1, вартістю 20 103,0 грн., а відповідачу ОСОБА_3 виділити із житлового будинку зазначеного під літерою «А», в натурі: веранду площею - 5,5 кв.м., коридор площею - 13,6 кв.м. житлову кімнату площею - 16,1 кв.м., житлову кімнату площею - 22,0 кв.м., кухню площею - 9,7 кв.м., ванну площею - 4,9 кв.м., а всього загальною площею 71,8 кв.м., що зазначена в технічному паспорті як квартира АДРЕСА_4 вартість якої становить - 507 378,0 грн. та частину приміщення господарської будівлі - стайні під літерою В-2, вартістю 20 103,0 грн. Крім цього, виділити ОСОБА_3 у власність гараж загальною вартістю 126 486,0 грн. під літерою Г та літню кухню загальною вартістю 210 144,0 грн. під літерою В.

Відповідно до вимог ст. 139, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає за можливе покласти на відповідача відшкодування позивачу половини судових витрат, що становить 2 917,0 грн. за проведення судової оціночно - будівельної та будівельно - технічної експертизи.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України, визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між стронами разом із іншими судовими витратами.

Оскільки позивач надала суду належно оформлену угоду про надання правничої допомоги (а.с.23) та просила стягнути з відповідача витрати понесені за надання правової допомоги при складенні позову в розмірі 700 грн., а відтак дана вимога підлягає до задовлення.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 357, 367-368, 372 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 258, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про реальний розподіл будинковолодіння між співвласниками задовольнити.

Провести реальний розподіл будинковолодіння АДРЕСА_3 , загальною вартістю 818352 грн.

Виділити у власність ОСОБА_1 із житлового будинку зазначеного під літерою «А» в натурі:

веранду площею 4,1 кв.м.,

ванну площею 4,4 кв.м.,

туалет площею 0,6 кв.м.,

кухню площею 9,2 кв.м.,

житлову кімнату площею 14,8 кв.м.,

житлову кімнату площею 21,8 кв.м.,

кладовку - площею 4,5 кв.м.,

а всього загальною площею 59,4 кв.м., що зазначена в технічному паспорті як квартира АДРЕСА_2 , вартість якої становить - 310974 грн.

Виділити у власність ОСОБА_1 частину приміщення господарської будівлі - стайні під літерою В-1, вартістю 20 103 грн.

Виділити у власність ОСОБА_3 із житлового будинку зазначеного під літерою «А», в натурі :

веранду площею - 5,5 кв.м.,

коридор площею - 13,6 кв.м.,

житлову кімнату площею - 16,1 кв.м.,

житлову кімнату площею - 22,0 кв.м.,

кухню площею - 9,7 кв.м.,

ванну площею - 4,9 кв.м.,

а всього загальною площею 71,8 кв.м., що зазначена в технічному паспорті як квартира АДРЕСА_4 , вартість якої становить - 507378 грн.

Виділити у власніть ОСОБА_3 частину приміщення господарської будівлі - стайні під літерою В-2, вартістю 20 103 грн.

Гараж загальною вартістю 126486, під літерою Г та літню кухню загальною вартістю 210144 грн. під літерою В виділити у власність ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 :

38 627 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки;

2 917 грн.00 коп. половини вартості сплаченої ОСОБА_1 за проведення судової технічно - будівельної експертизи;

700 грн. понесених витрат за надання правової допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.09.2020 р.

Суддя:І. М. Юсип