РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 564/1818/20

Провадження № 22-ц/4815/1089/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструк С. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

особа, яка може набути процесуального сттатусу відповідача Фермерське господарство

«Мерінос»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Мерінос» адвоката Михайлова Володимира Олександровича на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 30 липня 2020 року у складі судді Олійника П. В., постановлену в м. Костопіль Рівненської області повним текстом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до Фермерського господарства «Мерінос» про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування заяви вказував, що постановою Рівненського апеляційного суду від 28.04.2020 року його позов до Сільськогосподарського виробничою кооперативу «Мир» в особі голови Дикуна Олександра Олександровича, Фермерського господарства «Тихомир» в особі голови Дикуна Ігоря Олександровича, державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Марчука Тараса Дмитровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Колектив співвласників майнових паїв реорганізованого КСГІ «Мир» в особі уповноваженої особи співвласників майна реорганізованого КСП «Мир» Корнійчук Лідії Вікторівни, Малолюбашанська сільська рада Костопільського району Рівненської області про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників майнових наїв реорганізованого КСГІ «Мир» оформленого протоколом №8 від 13.10.2017. скасування державної реєстрації задоволено. Після отримання постанови Рівненського апеляційного суду від 28.04.2020 року йому від Уповноваженої особи співвласників майна реорганізованого КСП «Мир» ОСОБА_2 стало відомо, що об`єкти нерухомості, які були предметом судового спору між ним та СВК «Мир», ФК «Тихомир» вибули із власності ФК «Тихомир» до ФГ «Мерінос» ще 06.05.2019 року, тобто в період судового розгляду цивільної справи №564/1 840/18. Вважає, що спірне майно, а саме: трансформаторна підстанція, автовагова зерноскладу, зерносклад механізований, комбікормовий цех з прибудовою, насіннєвий зерносклад, яке є його приватною власністю, щодо якого був спір та яке вибуло із його законного володіння, було незаконно відчужено (передано) у власність ФГ «Мерінос», а тому в нього є всі законні підстави витребувати вказане майно із чужого незаконного володіння. Він має намір, в передбачений законом спосіб та порядок звернутися до суду з позовом до Фермерського господарства «Мерінос» з відповідним позовом. Оскільки вже мало місце незаконне заволодіння нерухомим майном, то існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення в разі задоволення позову, з огляду на що просить вжити заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 30 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви задоволено.

Заборонено Фермерському господарству «Мерінос» вчиняти будь-які дії щодо відчуження будь-яким чином на користь третіх осіб, вносити до статутного капіталу юридичних осіб, вчиняти будь-які реєстраційні дії пов`язані з подальшим переходом прав власності (реєстрацію прав власності, інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого відчуження чи обтяження тощо) на об`єкти нерухомості: трансформаторна підстанція зерноскладу адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про реєстрацію права власності 31420871; автовагова зерноскладу адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 31422067; зерносклад механізований адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 31420571; комбікормовий цех з прибудовою адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 31422596; насіннєвий зерносклад адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про реєстрацію право власності 31422806.

Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад. Київській та Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним та приватним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна: трансформаторна підстанція зерноскладу адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про реєстрацію права власності 31420871; автовагова зерноскладу адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 31422067; зерносклад механізований адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 31420571; комбікормовий цех з прибудовою адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 31422596; насіннєвий зерносклад адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про реєстрацію право власності 31422806.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ст. 149 ЦПК України, яка передбачає право суду за заявою учасника справи вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, яке, в свою чергу, допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, та обгрунтована наявністю належних та достовірних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник Фермерського господарства «Мерінос» адвокат Михайлов Володимир Олександрович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, зокрема, вона не містить ціни позову та пропозицій щодо зустрічного забезпечення, на що суд не звернув увагу. Доводить, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не дослідив питання про належність заявнику на праві приватної власності майна, на яке накладено арешт, та пояснює, що в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будівлю насіннєвого зерноскладу та на будівлю трансформаторної підстанції зерноскладу, однак записи про право власності на автовагу зерноскладу та комбікормовий цех з прибудовою відсутні. Стверджує, що судом першої інстанції залишено поза увагою обов`язок обґрунтування доводів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не з`ясовано співмірність виду забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог. Додає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення такої заяви. З наведених міркувань просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення в повному обсязі, а також стягнути з нього судовий збір за подачу апеляційної скарги.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її в силі, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до Фермерського господарства «Мерінос» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено судом, постановою Рівненського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничою кооперативу «Мир» в особі голови Дикуна Олександра Олександровича, Фермерського господарства «Тихомир» в особі голови Дикуна Ігоря Олександровича, державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Марчука Тараса Дмитровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Колектив співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Мир» в особі Уповноваженої особи співвласників майна реорганізованого КСП «Мир» Корнійчук Лідії Вікторівни, Малолюбашівська сільська рада Костопільського району Рівненської області, про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників майнових наїв реорганізованого КСП «Мир», оформленого протоколом №8 від 13.10.2017 року, скасування державної реєстрації задоволено.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 06 травня 2019 року, тобто в період судового розгляду цивільної справи №564/1 840/18, об`єкти нерухомості, які були предметом судового спору між ним та СВК «Мир», ФК «Тихомир», та щодо яких він має намір заявити позов, вибули із власності ФК «Тихомир» до ФГ «Мерінос».

Факт вибуття спірного майна, а саме: трансформаторної підстанції, автовагової зерноскладу, зерноскладу механізованого, комбікормового цеху з прибудовою, насіннєвого зерноскладу, щодо якого був спір, котрий вирішувався в судовому порядку, та яке під час судового розгляду вибуло із володіння однієї сторони та відчужено (передано) у власність іншої, судом розцінюється як існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду.

Суд також враховує намір заявника ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб та порядок звернутися до суду з позовом до Фермерського господарства «Мерінос» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Доводи апеляційної про порушення місцевим судом вимог закону щодо зустрічного забезпечення апеляційним судом відхиляються.

Статтею 154 ЦПК України визначено, що суд може від особи, яка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таких, передбачених законом підстав для зустрічного забезпечення, судом не здобуто і апелянтом, який вказує на їх необхідність, також не доведено.

Покликання апеляційної скарги на те, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали не дано оцінки співмірності заходу забезпечення позову і вартості майна, на яке накладено заборону вчинення дій щодо нього, апеляційним судом оцінюються критично.

Принцип співмірності передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу, про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Оцінюючи обставини справи і доводи заяви, суд вважає, що у випадку відмови судом у задоволенні майбутнього позову ОСОБА_1 та визнання законним і правомірним придбання та володіння спірними об`єктами нерухомості, майно залишиться у відповідача.

Натомість, у випадку невжиття заходів забезпечення позову заявник буде позбавлений можливості повернути належне йому майно у разі задоволення вимог майбутнього позову, що, в свою чергу, породить повторне звернення до суду задля захисту свого порушеного права.

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а такий вид забезпечення позову, як заборона відчуження майна до розгляду справи по суті не порушує принципів співмірності виду забезпечення позову та позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, а його невжиття може суттєво порушити права та охоронювані інтереси позивача, утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду у випадку його винесення на його користь. При цьому, такий спосіб забезпечення позову відповідає обставинам справи та, водночас, вжиття таких заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Мерінос» адвоката Михайлова Володимира Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 30 липня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.