Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 336/4718/15-ц

провадження № 61-3086св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів:

Кочеткової І. В., Бєлки В. Ю., Гончар М. С., від 09 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2007 року Закрите акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_1 уклали договір про іпотечний кредит, до якого у подальшому внесено зміни та доповнення. Відповідно до умов кредитного договору банк надав боржнику кредит у сумі 80 000 доларів США з процентною ставкою у розмірі 12, 5 % річних, відповідач зобов`язався повернути наданий кредит й сплатити проценти за користування ним з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 листопада 2017 року. Зобов`язання за кредитним договором

ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 24 квітня 2015 року у нього перед банком утворилась заборгованість у розмірі 1 779 240, 18 грн, що складається з 1 007 895, 55 грн - заборгованості за кредитом, 556 708, 32 грн - заборгованості за відсотками, 214 636, 31 грн - за пенею.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), яке є правонаступником

ЗАТ «Промінвестбанк», укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Промінвестбанк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та фізичними особами. Згідно із названим договором відбулося відступлення права вимоги й за кредитним договором від 16 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 .

Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі

1 779 240, 18 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Кляшторного В. С. від 23 листопада 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 779 240,18 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит відповідно до його умов, відповідач не сплачував заборгованість за кредитним договором, унаслідок чого у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Судом апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.

Останньою постановою Запорізького апеляційного суду від 09 січня

2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року змінено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 205 417,70 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував зміну банком строку дії договору пред`явленням у квітні 2012 року позову про стягнення з відповідача усієї суми заборгованості, який у подальшому був залишений судом без розгляду, а тому дійшов необгрунтованого висновку про стягнення заборгованості, зокрема за процентами та пенею поза межами строку дії кредитного договору. Суд врахував, що рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 861 814,74 грн державним нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - автомайстерню літ. А-3 по

АДРЕСА_1 , який було реалізовано за ціною 656 397,04 грн, а тому до стягнення підлягає різниця між наявною заборгованістю та вартістю реалізованого майна у розмірі 205 417,70 грн (861 814,74 - 656 397,04).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з відповідача на його користь 1 122 843,14 грн, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково визначив розмір заборгованості, виходячи з розміру заборгованості,

в рахунок якого звернуто стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, оскільки він вчинений щодо кредитної заборгованості, розрахованої лише за період з 17 грудня 2012 року по 31 жовтня 2014 року, тоді як заборгованість виникла до та після вказаного періоду. Судами необхідно врахувати суму, яка була отримана банком від реалізації предмета іпотеки, та вирахувати її із заборгованості, яка була товариством заявлена у позовних вимогах, та стягнути її у розмірі 1 122 843,14 грн (1 779 240,18 - 656 397,04).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 08 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 листопада 2007 року ЗАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 уклали договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого позичальник отримав у кредит грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США з процентною ставкою у розмірі

12, 5 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 листопада 2017 року.

Згідно з пунктом 4.1 договору про іпотечний кредит забезпеченням виконання зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов договору й інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, є іпотека нежилого приміщення, що знаходиться за

адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно.

У квітні 2012 року ПАТ «Промінвестбанк» зверталося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення у порядку частини другої статті 1050 ЦК України усієї суми заборгованості, визначеної станом на 02 квітня 2012 року, у розмірі 51 060,57 доларів США, із яких: 44 733,60 доларів США - тіло кредиту; 6 326,97 доларів США - проценти.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня

2012 року (справа № 0827/4108/2012) вищезазначений позов

ПАТ «Промінвестбанк» залишено без розгляду.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Промінвестбанк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та фізичними особами. Згідно із зазначеним договором відбулося відступлення права вимоги й за кредитним договором від 16 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до наданого ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунку, станом на 24 квітня 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» становила 1 779 240, 18 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 007 895, 55 грн; відсотків у розмірі 556 708, 32 грн; пені у розмірі 214 636, 31 грн.

Згідно із виконавчим написом, вчиненим 18 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - автомайстерню

літ. А-3, загальною площею 674,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 266-07 квф, у розмірі 861 814, 74 грн, що розрахована за період з 17 грудня 2012 року до 31 жовтня 2014 року.

Постановою державного виконавця від 28 вересня 2016 року про повернення виконавчого документа ТОВ «Кредитні ініціативи» предмет іпотеки реалізований на прилюдних торгах та грошові кошти від реалізації майна у розмірі 656 397, 04 грн перераховані на користь стягувача у рахунок погашення заборгованості.

ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором за період з 20 липня 2007 року по 18 листопада

2017 року у розмірі 1 779 240, 18 грн, що складається з 1 007 895, 55 грн - заборгованості за кредитом, 556 708, 32 грн - заборгованості за відсотками, 214 636, 31 грн - за пенею.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.3.2 кредитного договору, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, який ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя залишено без розгляду, банк змінив строк виконання зобов`язання з 18 листопада

2017 року на квітень 2012 року.

Тобто, ПАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені, шляхом пред`явлення позовної вимоги.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Встановивши строк виконання зобов`язань квітень 2012 року, позивач продовжував нараховувати проценти після цієї дати, про що свідчить розрахунок заборгованості, у якому зазначені платежі нараховувались до

24 квітня 2015 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про неможливість стягнення процентів та пені, поза межами дії кредитного договору (квітень 2012 року) за період з 17 грудня 2012 року по 18 листопада

2017 року. У даному випадку положення абзацу 2 частини першої статті

1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак на підставі частини другої статті 625 ЦК України вимоги не заявлялися.

При цьому стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 205 417,70 грн, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із розміру заборгованості, вказаному у виконавчому написі нотаріуса від 18 січня 2015 року у

сумі 861 814,74 грн, який кредитор визначив на власний розсуд станом

на 24 квітня 2015 році, врахувавши розмір коштів, отриманих товариством від реалізації предмета іпотеки (656 397, 04 грн).

Суд апеляційної інстанції під час нового розгляду справи виконав вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 жовтня 2018 року, з яких було скасовано попередню постанову суду апеляційної інстанції (частина перша статті 417 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова прийнята без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного суду від 09 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович