Провадження №22-ц/812/1730/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №489/4065/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» на ухвалу, яку постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Коваленко Ігоря Володимировича у приміщенні цього суду 07 вересня 2020 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» до Миколаївської місцевої прокуратури №1, Центрального відділу поліції ГУПН в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2020 р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» (далі ТОВ «Промхімскло») звернулося до суду з позовом до Миколаївської місцевої прокуратури №1, Центрального відділу поліції ГУПН в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позов мотивовано тим, що слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В. ухвалою від 31 серпня 2017 р. у справі № 490/7498/17 задовольнила клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Олефера М.М. від 31 серпня 2017 р. в рамках кримінального провадження №0002867 від 29 червня 2017 р. про вчинення посадовими особами ТОВ «Роскосметика» за попередньою змовою з посадовими особами підконтрольних підприємств кримінального правопорушення за ознаками передбаченими ч.3 ст. 191 КК України про надання дозволу на проведення обшуку нежитлових будівель, власником яких є TOB «Роскосметика», де також розташований офіс ТОВ «Промхімксло». В якості обґрунтування обшуку в клопотанні прокуратури зазначено, що в ході судового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вказаний спосіб в податкових деклараціях TOB «Роскосметика» за січень-травень 2017 року через підконтрольних їм осіб відобразили операції з продажу товарів підприємству TOB ТД «Роскосметика» на загальну суму 7 617 502 грн., з яких безпідставно сформовано від`ємного значення ПДВ на суму 1523 498 грн. Окрім того в податкових деклараціях TOB «Роскосмемика» за січень-травень 2017 року вказані посадові особи через підконтрольних їм осіб відобразили операції з купівлі товарів у пов`язаного підприємства ТОВ «Промхімскло» на загальну суму 2499330 грн., з яких безпідставно сформовано від`ємного значення ПДВ на суму 416555 грн., який в період з березня по травень 2017 р. було відшкодовано з державного бюджету. 05 вересня 2020 р. слідчий СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області провів обшук нежитлових будівель, власником яких є TOB «Роскосметика», за адресою: АДРЕСА_1 , де також розташовано офіс позивача та вилучив речі і документи, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших , за відсутності яких фізична особі підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність, що належать останньому на праві власності. 29 грудня 2018 р. ухвалою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області у справі №482/1777/18 арешт майна позивача було скасовано.

За результатами розслідування кримінальне провадження, яке розпочато 29 червня 2017 р., було закрито.

Внаслідок дій органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду позивачу було завдано матеріальну шкоду, яка полягає у сплачених ним коштах за надання юридичної допомоги, а також моральну шкоду, оскільки відбулося порушення його нормальних життєвих зв`язків та позивач докладав додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України в якості відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Миколаївської місцевої прокуратури №1, Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області і Центрального районного суду м. Миколаєва, у розмірі 20900 грн. та 7000 грн., сплачених адвокату ОСОБА_4 за подання юридичної допомоги, та 100000 моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2020 р. матеріали цивільної справи за позовом ТОВ «Промхімксло» передано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвала суду мотивована тим, що положення частини 4 статті 28 ЦПК України вказують на зареєстроване місце проживання чи перебування позивача, тобто стосуються фізичної особи, та не містять посилання на місцезнаходження особи, яке може бути лише у юридичних осіб. Тому на спірні правовідносини поширюється загальна підсудність, встановлена статтею 27 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи те, що місцезнаходженням відповідачів є Центральний район міста Миколаєва та місто Київ, а позивач є юридичною особою, внаслідок чого на спірні правовідносини не поширюються правила альтернативної підсудності, передбачені частиною 4 статті 28 ЦПК України, суд вважав, що справа не підсудна Ленінському районному суду міста Миколаєва, у зв`язку із чим вона відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України підлягає передачі за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва, який є найбільш наближений до місцезнаходження позивача.

В апеляційній скарзі ТОВ «Промхімксло» вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не з`ясував, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями органів прокуратури та досудового слідства, а відповідно до частини 7 статті 1176 ЦК України порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом, яким для фізичних осіб є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Такий закон для юридичних осіб відсутній, тому в частині 4 статті 28 ЦПК України зазначений порядок пред`явлення такого позову для фізичних осіб. Суд не застосував положення частини 9 статті 10 ЦПК України, проігнорував той факт, що в умовах, коли спірні правовідносини для юридичної особи не врегульовані законом, необхідно застосувати закон, який врегулює цей порядок, а саме - Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та частину 4 статті 28 ЦПК України, а тому всупереч вимог частини 10 статті 10 ЦПК України помилково дійшов висновку про непідсудність справи Ленінському районному суду м. Миколаєва.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких обставин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ТОВ «Промхімскло», звертаючись з даним позовом, просив про відшкодування з відповідачів, якими зазначив Миколаївську місцеву прокуратуру №1, Центральний відділ поліції ГУПН в Миколаївській області, Державну казначейську службу України, шкоди (майнової та моральної), завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану особі майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166 та 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Позовна заява подана до Ленінського районного суду м. Миколаєва за місцем знаходження позивача юридичної особи: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 47, квартира 3 (Ленінський район м. Миколаєва).

Передаючи справу за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки положення частини четвертої статті 28 ЦПК України не можуть бути застосовані до даного позову, сто на спірні правовідносин поширюється загальна підсудність, встановлена статтею 27 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погоджується з наступних підстав.

За положеннями частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальними правилами підсудності позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (частина 2 статті 27 ЦПК України).

Статтею 28 ЦПК України визначені випадки альтернативної підсудності, тобто підсудності за вибором позивача.

Зокрема, частиною 4 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як роз`яснено у пунктах 33, 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно зі статтею 8 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Також суди повинні виходити з того, що правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом (Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 (справа щодо актів про обрання/призначення суддів на посади та про звільнення їх з посад); від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб); від 22 червня 2004 року № 13-рп/2004 (справа про Дисциплінарний статут прокуратури України)).

Якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням, яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК України.

Місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку (стаття 93 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Оскільки положення частини 4 статті 28 ЦПК України пов`язують можливість звернення з позовом із зареєстрованим місце проживання чи перебування позивача, тобто стосуються виключно позивача - фізичної особи, та не містять посилання на місцезнаходження особи, яке може бути лише у юридичних осіб, на спірні правовідносин поширюється загальна підсудність, встановлена статтею 27 ЦПК України, тобто позовна заява може бути подана за місцезнаходженням відповідача, а у разі пред`явлення позову до кількох відповідачів за місцезнаходженням одного з відповідачів (частина 15 статті 28 ЦПК України).

Згідно пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи те, що жоден з відповідачів не знаходиться у Ленінському районі міста Миколаєва, а позивач є юридичною особою, внаслідок чого на спірні правовідносини не поширюються правила альтернативної підсудності, встановлені частиною 4 статті 28 ЦПК України, суд, який повно та всебічно встановив обставини справи та відповідно до вимог процесуального закону дійшов висновку, що справа, яка розглядається, не підсудна Ленінському районному суду міста Миколаєва, у зв`язку із чим передав її за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва за місцезнаходженням двох відповідачів, який є найбільш наближений до місцезнаходження позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правил частини 4 статті 27 підсудності - за місцезнаходженням позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні положень діючого процесуального законодавства.

Так, не заслуговують на увагу як хибні посилання в апеляційній скарзі на те, що спірні правовідносини, які пов`язані із відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду не врегульовані законодавчо, а тому суд помилково не застосував вимоги частини 9 статті 10 ЦПК України та частину 4 статті 28 ЦПК України. Правовідносини у зв`язку із відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, повністю врегульовані як для позивачів фізичних осіб (статті 1166, 1167, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду»), так і для позивачів юридичних осіб (статті 1166, 1167, частина 6 статті 1176). Не розповсюдження на позивачів юридичних осіб правил альтернативної підсудності, передбачених частиною. 4 статті 28 ЦПК України, не свідчить про неврегульованість законодавцем підсудності спору, з яким позивач звернувся у даній справі, а лише вимагає керуватися загальними правилами територіальної підсудності.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить, тому відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування ухвали, яка постановлена з дотриманням вимог процесуального права.

З огляду на результати перегляду справи апеляційним судом відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» залишити без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_________________________________________

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2020 року