Справа № 426/7402/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової О.С.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Сватівська міська рада Луганської області про встановлення факту прийняття спадщини, -

встановив:

В інтересах заявника ОСОБА_1 до суду звернувся його представник - адвокат Хомяков М.В. із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, в обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 83 років померла ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Сватівського районного управління юстиції в Луганській області 24.06.2020 року, актовий запис № 280.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями розташованого, за адресою АДРЕСА_1 . Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця - м. Сватове Луганської області, про що свідчать данні домової книги, про реєстрацію місця проживання спадкодавця.

Оскільки на час відкриття спадщини спадкодавець не мала сім`ї та близьких родичів, то спадкоємців за законом першої і другої черги, визначених ст.529, ст.530 ЦК України в редакції 1963 року, не існувало.

Проте, спадкодавець ОСОБА_3 за життя посвідчила у приватного нотаріуса Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С свій заповіт від 27 січня 1999 року, реєстр № 60, відповідно до якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1 .

Зазначений заповіт не змінювався та не відмінявся, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) за № 61520386 від 03.09.2020.

У встановлений ст. 549 ЦК України в ред. 1963 р. ЦК України, шестимісячний строк, заявник не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , оскільки вважав, що вона була прийнята їм фактично - шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадщиною.

У встановленому законом порядку шляхом подачі заяви до нотаріальної контори заявник не відмовлявся від прийняття спадщини, що підтверджується відсутністю даних про відкриття спадкової справи у Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 61520352 від 03.09.2020 р.

Таким чином, заявник є єдиним спадкоємцем за заповітом.

З норм ст. 548 ЦК України 1963 року і ст.1268 ЦК України вбачається, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини.

З цього випливає, що після смерті спадкодавця спадщина належить ОСОБА_1 .

На даний час оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом заявник не може, оскільки відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняття спадщини здійснюється виключно шляхом подачі заяви про прийняття спадщини.

Державним нотаріусом Другої Сватівської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутністю документальних доказів, які посвідчують факт прийняття спадщини.

З вище зазначеного випливає, що для визнання за заявником права спадкування за заповітом, необхідно встановити юридичний факт - факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Просить суд встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сватове Луганської області, шляхом фактичного вступу у володіння і управління спадковим майном.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заяву підтримали з підстав, зазначених у ній. Просять її задовольнити.

Заінтересована особа Сватівська міська рада Луганської області уповноваженого представника до суду не направили, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечують (а.с.36).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що проживає на АДРЕСА_2 років. Переїхала проживати на цю вулицю, коли ОСОБА_3 вже там проживала разом зі своїм батьком. Через своє віросповідання родина ОСОБА_5 ні з ким не спілкувалась. Однак, у неї (свідка) був телефон і інколи її телефоном користувався батько ОСОБА_3 - ОСОБА_6 . Тому вона інколи з спілкувалась з цією родиною. Після смерті батька ОСОБА_7 залишилась проживати сама, у неї не було паспорта, жодних документів, ні пенсії, ні якоїсь допомоги. Через раду ветеранів вона (свідок) допомогла оформити ОСОБА_8 документи та соціальну допомогу. Спочатку сусіди допомагали ОСОБА_8 , носили їжу. А потім її під свою опіку взяла родина заявника ОСОБА_1 . Він разом із дружиною постійно допомагали ОСОБА_8 , носили їжу, допомагали садити город, вирощували там картоплю, гарбузи та інше. ОСОБА_7 померла влітку 2002 року, вона була присутня на похоронах. Похованням також займалась родина заявника ОСОБА_9 . Після її смерті, протягом шести місяців та по цей час родина ОСОБА_1 постійно там саджає город, присадибну ділянку утримують в належному стані, прибирають територію. В будинку, який належав ОСОБА_3 було небагато речей: ліжко, піч та було багато ікон. Майном також розпоряджалась родина заявника ОСОБА_1 . Одну ікону вони подарували їй (свідку), деякі ікони передали до музею, деякі залишили собі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона проживає через дві хати від родини заявника. Коли переїхала на вулицю Садово - Набережну, її доньці було п`ять років і вони часто з нею гуляли по вулиці. Так і познайомились з родиною ОСОБА_3 . ОСОБА_7 їй розповідала, що вона залишилась сама, нікого у неї з родичів не було. Потім на цю вулицю переїхала родина ОСОБА_9 і почали допомагати ОСОБА_8 . Кожного ранку вона бачила, як ОСОБА_11 - дружина заявника носить ОСОБА_8 сніданок. Вони її доглядали до самої смерті, саджали у неї город, робили поточний ремонт, дах ремонтували, огорожу підправляли. Коли ОСОБА_7 хворіла, вони викликали швидку, купували ліки. ОСОБА_12 влітку 2002 року, поховання займались ОСОБА_9 , справляли помини. В будинку, який належав ОСОБА_3 вона не була, але від самої смерті та зі спливом шести місяців після її смерті та і по цей час, Овраменки доглядають могилу ОСОБА_3 , саджають на город, доглядають подвір`я та прибудинкову територію.

Суд, заслухавши заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Сватівського районного управління юстиції в Луганській області 24 липня 2002 року (а.с.4).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями розташованого, за адресою АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , про що свідчить довідка Сватівського РБТІ (а.с.11), копія домової книги (а.с.6-7), копія технічного паспорта на будинок (а.с.12-14), копія рішення виконавчого комітету Сватівської міської ради народних депутатів (а.с.15), копія свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.16).

27 січня 1999 року ОСОБА_3 було складено заповіт, у відповідності до якого вона заповідала все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_1 (а.с.5), який було посвідчено приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С., що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.8).

Як зазначив заявник у своїй заяві та у судовому засіданні підтвердили свідки, ОСОБА_3 проживала одна, родичів, сім`ї або дітей у неї не було.

Отже, єдиним спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 .

Відповідно до копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61520352 від 03.09.2020 року, виданої державним нотаріусом Другої Сватівської державної нотаріальної контори Кривошеєю А.В., після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за вказаними параметрами запиту інформація відсутня (а.с.9).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч.1 ст.534 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

При вирішенні питання про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), за якою діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном в період строку прийняття спадщини, що підтверджується поясненнями заявника, а також свідків, але не оформив спадкових прав.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.09.2020 № 229/02-31, виданої державним нотаріусом Другої Сватівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Луганській області, заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки заявником не були надані документи, що посвідчують факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.10).

З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд вважає що заява ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 315-316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Сватівська міська рада Луганської області про встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сватове Луганської області, шляхом фактичного вступу у володіння і управління спадковим майном.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя Ю.В. Крива