ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2618/20 Справа № 189/826/19 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 07.06.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 16 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

АТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредиту.

Відповідач зобов`язалася сплачувати заборгованість за кредитом, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту.

Через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 17.04.2019 року має заборгованість у розмірі 40 909,29 грн, з яких: 19 811,87 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 385,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 10 085,50 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 440,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 936,16 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою вважати кредитний договір не укладеним; що підписана позичальником заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, істотні умови якого погоджені сторонами.

Неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення судом першої інстанції незаконного рішення.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2008 року ОСОБА_1 підписала заяву, відповідно до якої виявила бажання оформити кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», встановлений кредитний ліміт - 250 гривень (а.с. 51, зворот).

У заяві позичальника зазначається, що особа ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку і дана заява разом з Пам`яткою, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг.

Також ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначається базова відсоткова ставка за користування кредитом за місяць в розмірі 1,9%, порядок нарахування та розмір пені і штрафів (а.с. 52).

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як на невід`ємні частини спірного договору, але вони не підписані відповідачем.

Заява підписана відповідачем у 2008 році, а інформація, коли саме розроблені Умови та правила надання банківських послуг, і чи вони існували станом на день підписання заяви в цій редакції, яка надана до позову, в матеріалах справи відсутня.

Як вбачається з заяви позичальника, останній у 2008 році видана кредитна картка з кредитним лімітом у розмірі 250,00 грн. Жодних доказів встановлення відповідачу кредитного ліміту в розмірі 16 000,00 грн, заявленого в позові, та видачі кредитних коштів в розмірі 19 811,87 грн (тіло кредиту за позовом) суду не надано.

У довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, зазначені базова відсоткова ставка за користування кредитом за місяць в розмірі 1,9%, порядок нарахування та розмір пені і штрафів (а.с. 52), але при цьому не зазначений розмір кредиту, сума кредитного ліміту.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість за процентами складає 0,00 грн, тобто відсутня взагалі, і в той же час заявляється наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту.

В підписаній відповідачем заяві відсутнє поняття простроченого тіла кредиту, з позову незрозуміло з чого воно складається, за який час відбулося прострочення, в якому розмірі, і як може існувати прострочка за тілом і не існувати заборгованості за процентами, при тому, що у довідці (а.с.52) йдеться саме про користування кредитом під процентну ставку, і при тому, що саму наявність кредитного ліміту в розмірі 16 000,00 грн та видачу коштів відповідачу в розмірі 19 811,87 позивач ніяк не підтвердив.

Також, заявляючи вимоги щодо стягнення штрафних санкцій позивач посилається на довідку про умови кредитування (а.с.52), тоді як обґрунтовує їх стягнення на підставі не підписаних відповідачем Умов та правил надання банківських послуг.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не підписані відповідачем, то їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, пенею та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойки (пеня, штраф) та у розмірах і порядку нарахування, зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Неможливо також застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, як на належний доказ погодження сторонами умов кредитного договору на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначені базова відсоткова ставка за користування кредитом за місяць в розмірі 1,9%, порядок нарахування та розмір пені і штрафів, не може бути прийнятий у якості належного доказу у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки позивачем не доведено належними доказами суму встановленого відповідачу кредитного ліміту, з урахуванням якої, відповідно, і мали здійснюватися нарахування неустойки.

Також слід зазначити, що згідно зазначеної Довідки про умови кредитування, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом розраховується на підставі базової процентної ставки за договором. При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.06.2008 року (а.с.12-18) вбачається, що банк дотримувався умов кредитного договору та застосував процентну ставку не більше 1,9% на місяць (22,80% на рік) у період з травня 2008 року по грудень 2012 року. Починаючи з січня 2013 року банк в односторонньому порядку поетапно збільшував процентну ставку за кредитом.

Між тим, процентна ставка є фіксованою та не може змінюватись у сторону її збільшення протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки, без дотримання вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Позивачем не надано до суду належних доказів про урегулювання питання щодо збільшення процентної ставки за кредитом шляхом повідомлення про зазначене позичальника.

Враховуючи зазначене, суд позбавлений можливості встановити дійсну заборгованість відповідача за кредитним договором, яка підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 77-79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно тлумачить та застосовує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у справі, рішення якої оскаржується, відповідач як позичальник не заперечував факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки Верховним Судом розглянуто питання щодо формування судової практики застосування норм, які регулюють правовідносини у сфері споживчого кредитування, і в тому числі поширюються на правовідносини, які виникли у даній справі.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова