ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3790/20 Справа № 211/1363/19 Суддя у 1-й інстанції - Кащук Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/1363/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року, яке ухвалено суддею Кащуком Д.А. у селищі Софіївка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину.

15 травня 2019 року позивачка надала уточнену позовну заяву.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька має статус дитини-інваліда та згідно медичного висновку за станом здоров`я потребує домашнього догляду, а отже її постійна присутність біля дитини обов`язкова. Відповідач ОСОБА_2 не надає їй матеріальну допомогу на її утримання на період догляду за дитиною-інвалідом, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, на період догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 13 березня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 13 березня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, згідно статті 84 СК України, аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за умови, що інший з подружжя може надавати матеріальну допомогу, тоді як відповідач ОСОБА_2 не працює та не має стабільного доходу. На теперішній час у нього наявна заборгованість по аліментам на утримання дитини та єдине житло було передано позивачці виконавчою службою в рахунок погашення боргу по аліментам, що свідчить про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Працевлаштуватися він не має можливості, оскільки позивачка разом із своєю матір`ю приходили до нього на роботу та влаштовували сварки, що стало підставою його звільнення з двох робіт, а за кордон він не може виїхати, щоб працевлаштуватися там, оскільки через заборгованість по аліментам його було обмежено у праві виїзду за межі України.

Крім того, відповідач зазначає, що в справі відсутні належні докази про встановлення дитині статусу «дитина-інвалід», а у призначенні відповідної судової експертизи йому було відмовлено.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з карантинними заходами з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, яке задоволенню не підлягає, з огляду на наступні обставини.

Так, дійсно, Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 року по 03.04.2020 року на всій території України встановлено карантин.

Враховуючи вказану постанову, а також з метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, листом Голови Ради суддів України від 16.03.2020 року № 9рс-186/20 рекомендовано, на період з 16.03.2020 року до 03.04.2020 року, встановити особливий режим роботи судів України.

На підставі рішення загальних зборів суддів Дніпровського апеляційного суду від 18.03.2020 року, відповідно до постанови Кабміну від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", керуючись рекомендаціями Ради суддів України встановлено особливий режим роботи Дніпровського апеляційного суду на період з 18 березня по 03 квітня 2020 року. Зокрема: заборонено допуск у судові засідання осіб, які не є учасниками судових засідань. До приміщення суду допускаються учасники судового процесу за пред`явленням судової повістки, або СМС-повідомлення при виклик на поточну дату; у разі відсутності відповідного повідомлення, вхід можливий з дозволу судового розпорядника; заборонено допуск у судові засідання та приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань; припинено проведення особистого прийому керівництвом суду; припинено прийом громадян через відділ документообігу та організаційного забезпечення (канцелярії суду) та відділ забезпечення судового процесу частини суду у м.Кривому Розі; на час дії особливого режиму роботи у приміщенні суду встановлені скриньки № 1 "Для документів по справам, що розглядаються сьогодні", № 2 "Для вхідної кореспонденції"; припинено ознайомлення з матеріалами цивільних та кримінальних справ та проваджень, справ про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні суду, окрім справ, що призначені до розгляду у період до 03.04.2020 року включно.

Отже, особливий режим роботи Дніпровського апеляційного суду запроваджено з метою недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, шляхом обмеження допуску громадян до приміщення суду.

25.03.2020 року Кабінет Міністрів України запровадив режим надзвичайної ситуації в Україні та продовжив карантин в Україні до 24.04.2020 року.

Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року розгляд апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину проводиться без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин, оскільки розгляд апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року проводиться без учасників справи, запровадження карантину та запровадження режиму надзвичайної ситуації в Україні не перешкоджає розгляду цієї цивільної справи судом апеляційної інстанції, а подане клопотання про відкладення розгляду справи не може бути задоволено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2013 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Жовтневе, Софіївського району, Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з 09.08.2016 року (а.с.37-38).

Згідно медичного висновку № 19 від 21 лютого 2019 року, виданого комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Криворізької міської ради», ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом. Висновок дійсний до 01 березня 2021 року (а.с.15).

Згідно висновку ЛКК №318 від 21.08.2018 року, виданого комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Криворізької міської ради» дитина за станом здоров`я потребує навчання на дому на 2018-2019 рр. (а.с. 13).

Згідно висновку ЛКК №49 від 12.03.2019 року, виданого комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Криворізької міської ради» дитина потребує догляду матері (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 13 березня 2019 року і до 01 березня 2021 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 , в зв`язку з доглядом за дитиною-інвалідом, змушена самостійно вирішувати багато проблем майнового та особистого характеру, її можливості для самореалізації у будь-якій сфері, включаючи професійну, є значно обмеженими, що відбивається на рівні її доходів, у зв`язку з чим відповідач ОСОБА_2 , як батько дитини, зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивачки, та може надавати матеріальну допомогу, виходячи зі свого матеріального становища, оскільки він є повнолітнім, працездатною особою, а отже має можливість вирішити питання відносно свого матеріального забезпечення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, що повністю узгоджується з приписами ст. 88 СК України.

Так, за загальним правилом, передбаченим статтею 75 Сімейного кодексу України, встановлено, що дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

В той же час, Сімейним кодексом визначені особливості надання утримання дружині з якою проживає дитина з інвалідністю.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 88 СК України якщо з одним із подружжя, в тому числі і працездатним, проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 року N 2961-IV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у стороньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

Порядок видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 грудня 2001 року № 482, визначає установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікарень.

Постановою Кабінету Мінстрів України № 917 від 21.11.2013р. затверджено Положення про лікарську консультативну комісію, де в п. 7 визначено обов`язок комісій з визначення категорії «дитина-інвалід», складання за участю представників органів управління освіти та соціального захисту населення індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда, в якій визначаються обсяги реабілітаційних заходів, строки їх проведення та виконавці тощо; в п. 12 предписано направлення медичного висновку про дитину-інвалід віком до 18 років та індивідуальної програми реабілітації до органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини-інваліда.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, згідно медичного висновку № 19 від 21 лютого 2019 року, виданого комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Криворізької міської ради», ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом (а.с.15), згідно висновку ЛКК №318 від 21.08.2018 року, виданого комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Криворізької міської ради», дитина за станом здоров`я потребує навчання на дому на 2018-2019 рр. (а.с. 13), а згідно висновку ЛКК №49 від 12.03.2019 року - дитина потребує догляду матері (а.с. 14), а тому доводи апеляційної скарги про те, що в справі відсутні належні докази про встановлення дитині статусу «дитина-інвалід» є неприйнятними.

Згідно з абз. 4 п. 9 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого вищезгаданою постановою КМУ № 917, Інвалідність встановлюється дітям до досягнення ними 18 років у разі наявності стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин за місцем проживання дитини-інваліда. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення дітям інвалідності відразу до досягнення ними 18 років визначається МОЗ.

У п. 19-21 Порядку № 917 визначено критерії встановлення інвалідності: Дитині, якій встановлена інвалідність, залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді встановлюється категорія дитина-інвалід або дитина-інвалід підгрупи А. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затверджується МОЗ. Підставою для встановлення дитині категорії дитина-інвалід є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування.

За таких обставин, встановлення дитині категорії «дитина-інвалід» свідчить потребу останньої в домашньому догляді та оскільки ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , то саме остання здійснює догляд за дитиною-інвалідом, у зв`язку з чим має право на утримання від батька дитини - відповідача у справі.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що відповідачу було відмовлено у призначенні судово-медичної експертизи колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки в суді апеляційної інстанції відповідне клопотання ним не заявлено, а тому вирішення цього питання наразі немає правового значення для розгляду справи по суті.

Разом з тим, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивачки, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивачки, суд першої інстанції виходив з факту проживання з останньою дитини-інваліда, при цьому визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд не встановив й не врахував обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Тоді як, згідно ч. 1 ст. 88 СК України, той із подружжя з яким проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 не працює та не має стабільного заробітку, однак є повнолітнім та працездатною особою, а отже має можливість вирішити питання відносно свого матеріального забезпечення, а тому його доводи в апеляційній скарзі щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від його доходу щомісячно, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що покладення на останнього обов`язку зі сплати аліментів на утримання матері дитини у розмірі ј частини його доходу, зважаючи на відсутністю у нього стабільного доходу, становитиме для нього значний матеріальний тягар та може потягти за собою збільшення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, що є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не має можливості надавати матеріальне утримання у розмірі 1/4 частини від доходу на утримання позивачки ОСОБА_1 .

У зв`язку з викладеним, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, та зменшує розміру аліментів, стягнутих з відповідача ОСОБА_2 на утримання позивачки ОСОБА_1 з 1/4 до 1/10 частини всіх видів доходу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 з 1/4 до 1/10 частини усіх видів доходів щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 01 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: