Номер провадження: 22-ц/813/3061/20
Номер справи місцевого суду: 522/3127/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Домусчі Л.В. 18 червня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів солідарно суми заподіяної матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири, у розмірі 35 954, 00 грн. та суми заподіяної моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, та понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року відбулося залиття квартири № 24 , що належить позивачу. Вказане підтверджується Актами, складеними 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року комісією у складі ст. майстра ОСОБА_9, майстра ОСОБА_10 та майстра ОСОБА_4 ділянки № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський». В актах зазначено, що обстежена квартира розташована на третьому поверсі противоворотнего чотирьох поверхового флігеля, самостійна приватизована, і в результаті її обстеження встановлено наступне: при вході зліва на стелі та на стіні візуально вбачаються сліди залиття у вигляді сіро-жовтих плям, фрагментарне вздуття та відшарування побілочного шару, загальною площею 3,5 кв. м.; на декоративному багеті, розміщеному навколо люстри, візуально спостерігаються сліди замокання, вздуття та відшарування шару фарби площею 0,5 кв.м.; коридор: при вході праворуч на стіні візуально спостерігаються сліди залиття у вигляді жовтих плям, площею 0,5 кв.м., на стелі сліди замокання на площі 0,7 кв.м. Крім того, в Актах зазначено, що залиття, що відбулося 21 листопада 2018 року, а також залиття, що мало місце 13 грудня 2018 року, відбулося з вище розміщеної квартири № 26 внаслідок недбалого відношення до санітарно-технічних пристроїв на загальній кухні; заявок про несправність вказаних санітарно-технічних пристроїв з квартири № 26 , у ділянку № 8 не надходило, про що і складено вказані акти. Згідно з висновком експертного дослідження, складеного 20 грудня 2018 року, та висновку додаткового експертного дослідження від 11 січня 2019 року, розмір завданої матеріальної шкоди становить 28 430 грн. (щодо приміщення кухні) та 7 524, 00 грн. (щодо приміщень коридору та санвузлу (з антресоллю). Позивач посилалась на те, що відповідачі добровільно завдані збитки відмовляється відшкодувати, а тому вона змушена була звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 солідарно 35 954 грн. у рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири.

Стягнуто зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рівних частках з кожного по 384, 20 грн. судового збору, а також по 2 250 грн. витрат на проведення будівельно-технічного експертного дослідження.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що залиття квартири АДРЕСА_4 , яка належить позивачу, відбулось не 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року, а саме 23 жовтя 2017 року, про що свідчить Акт від 23 жовтня 2017 року, з якого вбачається, що залиття квартири відбулось через недбале ставлення до сантехприладів колишнього власника кв. №26 у тому ж будинку ОСОБА_5 . Тобто, як вважає ОСОБА_1 , залиття належної позивачу квартири відбулось за 5 місяців до того, як відповідачі стали співвласниками квартири АДРЕСА_5 . Крім того, апелянт вважає, що Акти, складені 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року комісією у складі ст. майстра ОСОБА_9, майстра ОСОБА_10 та майстра ОСОБА_4 ділянки № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський», не є допустимими доказами у справі, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1409.

У свою чергу, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується Інформаційною довідкою № 152955125 від 17 січня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року відбулося залиття квартири № 24 , що належить позивачу. Вказане підтверджується Актами, складеними 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року, комісією у складі ст. майстра ОСОБА_9, майстра ОСОБА_10 та майстра ОСОБА_4, ділянки № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський» (а.с.18-19).

Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У відповідності до ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт залиття підтверджується Актами, складеними 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року комісією у складі ст. майстра ОСОБА_9, майстра ОСОБА_10 та майстра ОСОБА_11 ділянки № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський».

В актах зазначено, що обстежена квартира розташована на третьому поверсі противоворотнего чотирьох поверхового флігеля, самостійна приватизована і в результаті її обстеження встановлено наступне: при вході зліва на стелі та на стіні візуально вбачаються сліди залиття у вигляді сіро-жовтих плям, фрагментарне вздуття та відшарування побілочного шару загальною площею 3,5 кв. м.; на декоративному багеті, розміщеному навколо люстри, візуально спостерігаються сліди замокання, вздуття та відшарування шару фарби площею 0,5 кв.м.; коридор: при вході праворуч на стіні візуально спостерігаються сліди залиття у вигляді жовтих плям площею 0,5 кв.м., на стелі сліди замокання на площі 0,7 кв.м. Також у Актах зазначено, що як залиття, що відбулося 21 листопада 2018 так і залиття, що мало місце 13 грудня 2018 року, відбулися з вище розміщеної квартири № 26 внаслідок недбалого відношення до санітарно-технічних пристроїв на загальній кухні; заявок про несправність вказаних санітарно-технічних пристроїв з квартири № 26 , у ділянку № 8 не надходило, про що і було складено вказані акти.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що оскільки у вказаних актах наведено: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, тому вони є належними та допустимими доказами обставин, що в них наведені.

Згідно з висновком №ED-2502-1-1211.18 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 20 грудня 2018 року та висновком №ED-2502-1-1233.19 додаткового будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 11 січня 2019 року, встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття, окремо для приміщення кухні в квартирі АДРЕСА_4 та окремо для приміщень коридору та санвузлу у вказаній квартирі станом на момент проведення експертного дослідження становив:

- щодо приміщення кухні - 28 430 грн.;

- щодо приміщень коридору та санвузлу (з антресоллю) - 7 524 грн.

Суд обгрунтовано прийняв вказані дослідження як належні докази по справі, оскільки вони відповідають вимогам, визначеним законодавством, а саме: складені особою, яка відповідно до свідоцтва судового експерта Мінюста України № 1597, виданого відповідно до рішення від 02 жовтня 2015 року, має кваліфікацію Судового експерта з правом проведення інженерно-технічних експертиз за спеціальностями: 10.6. «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів», 10.7. «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками», 10.8. «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів та споруд».

Окрім того, дані докази не спростовані відповідачами.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частинами першою і другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди вбачається, що саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Оскільки наявність шкоди відповідачів у завданні збитків позивачу та їх розміру не спростовані відповідачами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 35 954,00 грн..

Щодо стягнення на користь позивача суми моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на користь того, чим підтверджується розмір моральної шкоди та з яких міркувань вона оцінила її саме у розмірі 10 000,00 грн., а також у чому полягала завдана моральна шкода, на підставі чого у цій частині позову суд обгрунтовано відмовив.

Колегія суддів вважає необгрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що залиття квартири АДРЕСА_4 , яка належить позивачу, відбулось не 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року, а саме 23 жовтя 2017 року, про що свідчить Акт від 23 жовтня 2017 року, з якого вбачається, що залиття квартири відбулось через недбале ставлення до сантехприладів колишнього власника кв. №26 у тому ж будинку ОСОБА_5 . Тобто, як вважає ОСОБА_1 , залиття належної позивачу квартири відбулось за 5 місяців до того, як відповідачі стали співвласниками квартири АДРЕСА_5 .

Так, вказаний Акт від 23 жовтня 2017 року не є предметом розгляду у даній справі, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції позбавлений передбачених законодавством повноважень щодо надання йому правової оцінки. Крім того, даний Акт ніяким чином не спростовує факти залиття саме відповідачами у справі 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року належної позивачу квартири, та не є свідченням відсутності вини відповідачів у залиттях квартири, що відбулися у вказані вище дати.

Крім того, безпідставним є посиланя у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що Акти, складені 21 листопада 2018 року та 13 грудня 2018 року комісією у складі ст. майстра ОСОБА_9, майстра ОСОБА_10 та майстра ОСОБА_4 ділянки № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський», не є допустимими доказами у справі, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що вказані Акти повністю відповідають формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», у них наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.

Таким чином, надані позивачем Акти за формою та змістом відповідають встановленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, а наведені у них дані відповідачами не спростовані.

Відповідних клопотань про проведення судової будівельно-технічної експертизи від відповідачів не надходило.

Інші аргументи апеляційної скарги про недоведеність факту залиття належної позивачу квартири є безпідставними, оскільки цей факт зафіксовано у вищевказаних актах.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 березня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе