ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3011/20 Справа № 191/4625/17 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив, до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.04.2009 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 800,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages-/70/, складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою.

Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 30.04.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 98 140,90 грн, яка складається з: 1 932,30 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 87 659,03 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 4 649,57 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.04.2009 року заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 932 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) гривень 30 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з процентів, пені та штрафу посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пеня, штраф).

Посилався на те, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, також в наданому розрахунку заборгованості за кредитним договором вказані суми процентів, неустойки, які підлягають стягненню відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею, комісією, штрафами, суд першої інстанції посилався на те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки. Крім того, підписана сторонами 09.04.2009 року анкета-заява також не містить відомостей про процентну ставку, розмір та порядок нарахування пені та штрафу.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що 09.04.2009 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, та своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, між тим в анкеті-заяві від 09.04.2009 року, підписаній сторонами, зазначено, що відповідач оформив у банку кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 500,00 грн.

В матеріалах справи також міститься підписана відповідачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої відповідач отримав кредит з базовою процентною ставкою за кредитним лімітом 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (30% на рік). Також в довідці зазначений порядок нарахування пені та штрафу.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.04.2009 року станом на 30.04.2019 року (а.с.122-123) встановлено, що банк дотримувався умов кредитного договору та застосував процентну ставку не більше 30% на рік у період з 09.04.2009 року по 31.08.2014 року, включно, що склало 592,87 грн боргу за процентами. Починаючи з 01.09.2014 року банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 34,8% і в подальшому продовжував збільшувати.

Однак, процентна ставка є фіксованою та не може змінюватись у сторону її збільшення протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки, без дотримання вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Позивачем не надано до суду належних доказів про урегулювання питання щодо збільшення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом шляхом повідомлення про зазначене позичальника. Разом з тим, Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, на які посилається банк обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не підписані відповідачем.

Також, колегія суддів зауважує, що згідно з Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором обраховується на підставі базової процентної ставки за кредитом. Оскільки банк дотримувався умов кредитного договору та застосував процентну ставку не більше 30% на рік у період з 09.04.2009 року по 31.08.2014 року, включно, то розмір заборгованості за пенею (яка обраховувалася на підставі процентної ставки 30%) за вказаний період становить 100,00 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 592,87 грн та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100,00 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 500,00 грн та 4 649,57 грн слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею, отже застосовано цивільно-правову відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, то позовні вимоги про стягнення штрафів задоволенню не підлягають, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, заперечуючи проти вимог банку та самого розрахунку заборгованості за кредитним договором, посилався на неврахування банком, під час складання розрахунку заборгованості, вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого йому за період з 20.03.2014 року по 18.03.2015 року не повинні були нараховуватися суми процентів за користування кредитом та неустойки.

Проте, зазначені посилання відповідача спростовуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.122-123) та випискою по рахунку (а.с.45), з яких вбачається, що 08.07.2016 року банком було проведено списання штрафів та процентів у загальному розмірі 2 667,00 грн за кредитом військовослужбовця ОСОБА_1 , який згідно обліково-послужної картки перебував на військовій службі у період з 20.03.2014 року по 18.03.2015 року (а.с.112-113).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частинах відмови у стягненні з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією підлягає скасуванню з ухваленням в цих частинах нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цих частинах та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 592,87 грн, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, зміні підлягає рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору, зменшивши їх розмір з 1 921,00 грн до 51,38 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судові витрати, понесені позивачем за подачу апеляційної скарги у розмірі 20,75 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею та комісією та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.04.2009 року станом на 30.04.2019 року по процентам за користування кредитом у розмірі 592 (п`ятсот дев`яносто дві) грн 87 коп; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 100 (сто) грн 00 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року змінити в частині визначення розміру стягнутих судових витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 51,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 20,75 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова