РІШЕННЯ

Іменем України

29.09.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

у складі: головуючої - судді Марків Ю.С.,

з участю секретаря судового засідання Волкова Н.І.

представника позивача Кизик І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку ЛМР до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути об`єкт оренди (виселити), суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути об`єкт оренди.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 16.10.2007 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики та ОСОБА_1 було укладено договір оренди приміщення, мансарди, №Ф-5856-7, згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення першого поверху, мансарди, загальною площею 20,00 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням нежитлові приміщення для творчої майстерні. Договір укладено на термін з 14.12.2007 до 13.12.2010. Позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №2302-вих-5612 від 23.12.2016, в якому він повідомляв відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказувавна обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості погасити її в повному обсязі. Просить зобов`язати ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди, загальною площею 20,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченні проти позову.

Відповідно до поданного відповідачем заперечення проти позову, нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 він орендує з 1974 року, весь цей час сплачував орендну плату, але у 2007 році був змушений переукласти договір оренди з Управлінням комунальної власності Львівської міської ради. Згідно з даним договором, майстерню було оцінено в 40060 грн., відповідно до чого встановлено орендну плату в 71 грн. 63 коп. Вважає, що Львівська міська рада прийняла з порушенням законодавства Ухвалу №867 від 07.06.2007 року «Про врегулюванн питання оренди майна», встановивши орендну плату в розмірі 2% від оціночної вартості майна. За час користування приміщенням, відповідачем здійснюється догляд та його ремонт, за його кошти виготовлено технічний паспорт, паспорт «Об`єкта культурної спадщини» та «Пам`ятки архітектури ХХ ст.» охоронний № НОМЕР_1 на будинок та всю іншу технічну документацію. Актом ЛКП «Львівський ліхтар» підтверджено те, що відповідачем за власні кошти влаштовано нову підлогу на бетонній основі, змінено віконні рами в майстерні та на стріху, укріплено бетоне перекриття над сходовою кліткою та перекриття даху. Крім цього, ключі від майстерні, яка є прохідною і слугує входом на горище знаходться в мешканців будинку, доступ є вільним, а отже, майстерня є фактично нежитловим приміщенням загального користування для жильців будинку АДРЕСА_1 . Відповідач також звертає увагу на те, що у 2009 році за його зверненням приміщення було включене до списку об`єктів, які підлягають приватизації та надано йому дозвіл на збір документації для проведення приватизації даної майстерні. Однак, після проведення огляду приміщення відповідною комісією, Ухвалою ЛМР №1155 від 26.01.2012 року його вилучили з переліку тих, які підлягають приватизації, оскільки воно є прохідним та використовується мешканцями будинку. Просить відмовити в задоволенні позову та переукласти з ним договір оренди приміщення творчої майстерні, встановивши оплату за користування приміщенням в одинарному розмірі, відмінити нараховану пеню та неустойку, враховуючи заборгованість держави перед ним по банківським вкладам та перерахувати розрахунки з ним за користування вищевказаним приміщенням, проплачені ним кошти включити в розрахунок подальшої оренди творчої майстерні.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до положень ст.10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року був укладений договір оренди нерухомого майна №Ф-5856-7 між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1 , відповідно до якого орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності від 16.10.2007 №814-О, договору оренди від 29.11.2004 року №Ф-2383-4 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Старий квартал». Об`єктом оренди є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 20,00 кв.м. з цільовим призначенням для "творчої майстерні".

Відповідно до п.4.1. вищевказаного договору, термін оренди визначений на 2 роки 364 дні з 14 грудня 2007 року до 13 грудня 2010 року.

В подальшому договір був пролонгований у зв`язку з відсутністю заяв про розірвання даного договору.

Відповідно до п.9.1 даного договору, повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання.

Відповідно до п.9.6 договору, у разі припинення або розірвання договору, орендар повинен повернути орендодавцеві об`єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану об`єкту оренди з вини орендаря.

23.12.2016 року позивач на адресу відповідача направив повідомлення № 2302-вих-5612 від 23.12.2016 року про те, що він зобов`язаний протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані та провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а у разі наявності заборгованості погасити її у повному обсязі, що підтверджено належним чином засвідченою ксерокопією списку згрупованих рекомендованих відправлень від 26 грудня 2016 року, фіскальним чеком від 26 грудня 2016 року.

З долученої позивачем до матеріалів справи копії списку згрупованих поштових відправлень від 26 грудня 2016 року вбачається, що позивач направив ОСОБА_1 повідомлення № 2302-вих-5612 від 23.12.2016 року на адресу: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Зважаючи на вказане, суд вважає, що позивач належними доказами підтвердив повідомлення відповідача про припинення дії договору оренди нерухомого майна № Ф-5856-7 від 14.12.2007 року, що належить до комунальної власності, а те, що відповідач не отримав кореспонденцію, яку позивач направив за належною, зумовлене суб`єктивною поведінкою відповідача щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Відповідно до рішення Львівської міської ради №897 від 04.10.2017 року "Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова" за територіальною громадою м.Львова в особі Львівської міської ради зареєстровано право комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова, є ізольованими, не належать до житлового фонду, не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними, серед яких є нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 відповідно до переліку, який додається до рішення.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із частинами першою та другою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 ЦК України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

У справі, що розглядається, орендоване майно є комунальним, а тому на ці правовідносини поширюється також дія Закону № 2269-XII, який регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна підприємств, установ та організацій, що перебувають у комунальній власності, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває у комунальній власності.

Так, відповідно до частини першої статті 17 Закону № 2269-XII термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

За частиною третьою статті 17 Закону № 2269-XII після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Водночас за частиною другою цієї ж статті у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та коммунального майна» в редакції, чинної на момент звернення сторонни до суду, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відсутність такого заперечення як в силу статті 764 ЦК України, так і за приписами частини другої статті 17 Закону № 2269-XII, може мати прояв у «мовчазній згоді» і в такому випадку орендар саме в силу закону (а не за власною ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону № 2269-XII) може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.

Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.

Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України та частині другій статті 17 Закону № 2269-XII, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо доведення інформації про припинення дії договору до орендаря, надіславши йому повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністру України № 270 від 5 березня 2009 року.

Наявність відповідного повідомлення орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами відповідно до встановлених судом обставин справи свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення позивачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах на відміну від відповідача, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Заперечення орендаря з приводу того, що об`єкт оренди не належить позивачу, а передається безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 є спільною сумісною власністю всіх мешканців є безпідставними та спростовується матеріалами справи, в тому числі і рішенням ЛМР №897 від 04.10.2017 року "Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова".

Суд приходить до такого висновку враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі за №910/719/19.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що позивачем було дотримано всіх вимог законодавства щодо припинення договору оренди, а саме було направлено відповідачу повідомлення щодо обов`язку повернути об`єкт оренди у строк, встановлений ст.17 Закону України «Про оренду державного та коммунального майна».

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку ЛМР до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути об`єкт оренди (виселити) - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди, загальною площею 20,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1600,00 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач:Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, , адреса: м.Львів, пл.Галицька, 15

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 08.10.2020.

Суддя Марків Ю.С.