ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/214/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.

секретар судового засідання Москаленко А.П.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

особа, дії та рішення якої оскаржуються - старший державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василович Роман Дем`янович,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_3 ,

представник заінтересованої особи - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу стягувача ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

17.08.2020 стягувач ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , заявник, стягувач) звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовича Романа Дем`яновича (далі - державний виконавець Василович Р.Д.) у виконавчому провадженні № 62508301.

На обґрунтування скарги зазначила, що в рамках розгляду цивільної справи за її позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, негайне відібрання дітей, розірвання шлюбу та стягнення аліментів Дарницький районний суд м. Києва постановив ухвалу від 01.07.2020 про забезпечення позову, якою зобов`язав відповідача забезпечувати явку малолітніх дітей - дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 , до Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Служба у справах дітей) кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16-00 год. до 18-00 год. для проведення зустрічей (побачень) з матір`ю. 09.07.2020 старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовичем Р.Д. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаної ухвали. Починаючи з 13.07.2020 вона у визначені в ухвалі дні та години з`являлась до Служби у справах дітей для зустрічей з дітьми, проте ОСОБА_3 дітей не привозив, у зв`язку з чим вона подавала до Служби у справах дітей відповідні письмові заяви та зверталася до відділу поліції із заявами про вчинення боржником кримінального правопорушення. Незважаючи на те, що ухвала суду не була виконана, 15.07.2020 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання рішення суду.

Посилаючись на те, що державний виконавець не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, та виніс оскаржувану постанову з грубим порушенням вимог статей 18, 39 Закону України «Про виконавче провадження», заявник просить: визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо відсутності перевірки виконання боржником рішення суду; визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 62508301.

Ухвалою від 02.09.2020 суд поновив заявнику строк на звернення до суду з даною скаргою, відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 07.10.2020.

В судовому засіданні заявник та її представник вимоги скарги підтримали, просили її задовольнити з наведених вище підстав.

Державний виконавець Василович Р.Д. був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду скарги, проте в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзиву на скаргу не подав.

Від представника боржника ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення (заперечення) на скаргу, які обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем правомірно, з дотриманням вимог статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5.

Представник боржника подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи пославшись на свою зайнятість в іншому судовому процесі.

Однак з огляду на положення норми частини 2 статті 450 ЦПК України та ураховуючи, що стороною боржника до початку розгляду справи по суті подано письмові заперечення на скаргу, суд не встановив підстав для перенесення судового засідання та вважав за можливе розглянути скаргу за відсутності сторони боржника.

Заслухавши стягувача, її представника, дослідивши матеріали скарги та письмові заперечення представника боржника, суд встановив наступні обставини.

01.07.2020 Дарницький районний суд м. Києва в рамках цивільної справи № 753/21056/18 постановив ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей та негайне відібрання дітей шляхом зобов`язання ОСОБА_3 забезпечувати явку дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 до Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16-00 год. до 18-00 год. для проведення спільних зустрічей (побачень) з матір`ю за участю фахівця або психолога Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області, без присутності батька та будь-яких інших осіб, починаючи з дати постановлення ухвали і до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

09.07.2020 ОСОБА_1 пред`явила дану ухвалу до примусового виконання до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

09.07.2020 державний виконавець Василович Р.Д. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62508301, якою встановив боржнику десятиденний строк для виконання (добровільного) рішення суду.

Цієї ж дати стягувач звернулася до Служби у справах дітей із заявою, у якій повідомила, що починаючи з понеділка 13.07.2020 буде з`являтися у визначені судом дні та години для побачення зі своїми дітьми, та надала постанову про відкриття виконавчого провадження.

Починаючи з 13.07.2020 стягувач у визначені в ухвалі суду дні та години з`являлась до Служби у справах дітей для зустрічей з дітьми, проте ОСОБА_3 дітей не привозив, що підтверджується копіями відповідних заяв з відмітками фахівців Служби про їх отримання.

Окрім того, ОСОБА_1 зверталася до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із заявами про невиконання ОСОБА_3 судового рішення, що підтверджується копіями талонів-повідомлень єдиного обліку № 9708, № 9829, № 9948, № 10147, № 10275.

14.07.2020 боржник ОСОБА_3 звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження, яку мотивував тим, що він зобов`язується виконувати ухвалу суду.

15.07.2020 державний виконавець Василович Р.Д. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування рішення про закінчення виконавчого провадження державний виконавець послався на повідомлення боржника про те, що він зобов`язується виконувати ухвалу суду.

Вирішуючи вимоги стягувача про визнання протиправними рішення, дій та бездіяльності державного виконавця, суд керується відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Стаття 3 Закону № 1404-VIII встановлює перелік рішень, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону, до яких законодавець відніс, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

За змістом статті 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, який підлягає негайному виконанню в тому числі і в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Статтею 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону № 1404-VIII зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 64-1 Закону № 1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Аналогічним чином врегульоване питання виконання рішення про встановлення побачення з дитиною і в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (розділ IX Виконання рішень немайнового характеру, далі - Інструкція).

Пунктом 10 Інструкції передбачено, у разі виконання боржником рішення (про встановлення побачення з дитиною) виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Відтак порядок примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та закінчення такого виконавчого провадження чітко регламентовані законом та підзаконним актом, які є обов`язковими для державного виконавця.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що єдиною підставою для її винесення була заява боржника про те, що він зобов`язується добровільно виконувати ухвалу суду, водночас перевірку виконання ухвали державний виконавець не здійснював і акт про виконання рішення не складався.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена необґрунтовано, за відсутності передбачених законом підстав.

Більше того, ухвалою від 01.07.2020 суд зобов`язав ОСОБА_3 забезпечувати явку дітей для зустрічей з матір`ю починаючи з дати її винесення і до набрання рішенням суду законної сили, а відтак станом на 15.07.2020 дане судове рішення не могло бути виконане в повному обсязі.

Даючи оцінку доводам представника боржника про те, що стягувач необґрунтовано звернулася до суду з даною скаргою, оскільки мала можливість захистити свої права та інтереси в інший спосіб, зокрема, шляхом звернення до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження, суд зауважує, що дійсно пункт 11 розділу IX Інструкції передбачає, що у разі, якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження та повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону.

Водночас наявність альтернативного способу захисту прав та інтересів не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки у цивільному праві діє принцип диспозитивності, відповідно до якого особа вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права.

З огляду на те, що норми статті 447 ЦПК України та статті 74 Закону № 1404-VIII передбачають можливість оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом, суд вважає, що ОСОБА_1 скористалась своїм законним правом на захист своїх прав та інтересів у спосіб, визначений законом.

Отже ураховуючи, що при винесенні оскаржуваного рішення державний виконавець діяв неправомірно та не у відповідності з вимогами Закону № 1404-VIII, порушені права та законні інтереси стягувача підлягають захисту у визначений процесуальним законом спосіб - шляхом визнання дій та рішення неправомірними та зобов`язання відновити виконавче провадження у строк, визначений статтею 41 цього Закону.

Підстав для задоволення вимог скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця суд не вбачає, оскільки до винесення оскаржуваної постанови із заявами про невиконання боржником судового рішення стягувач не зверталася, а чітких строків та періодичності здійснення виконавцем перевірки виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною закон не визначає.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовича Романа Дем`яновича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 62508301 від 15 липня 2020 року та саму постанову неправомірними.

Зобов`язати старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовича Романа Дем`яновича не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали, яка набрала законної сили, відновити виконавче провадження з примусового виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року у цивільній справі № 753/21056/18.

Про виконання даної ухвали Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зобов`язаний повідомити суд та стягувача у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: