КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-595/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9423/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року у складі судді Волкової Я.С.,

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Крайчинський С.С. звернувся у суд із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи, зазначивши, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 6090912 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2013 року у справі № 2-595/12 (ВП № 60902666) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 3 995 000 грн. 99 коп., відсотки за договором позики в розмірі 3 926 547 грн. 95 коп., 2 387 грн. 88 коп. у відшкодування вартості проведеної судової експертизи, 150 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 3 00 грн. судового збору та виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2018 року у справі № 757/43442/16-ц (ВП № 60903601) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відсотків за договором позики від 22.03.2007 року в розмірі 10 565 922 грн. 26 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 3 583 247 грн.75 коп., судові витрати в розмірі 6 890 грн., загальна сума боргу за судовими рішеннями становить 22 083 545 грн. 84 коп.

Зазначено, що єдине майно, на яке за виконавчим документом можливо звернути стягнення на даний момент є квартира АДРЕСА_1 .

24.01.2020 року та 11.02.2020 року виходами приватного виконавця за вказаною адресою, з метою проведення перевірки майнового стану боржника, огляду та можливого опису майна боржника, доступу до квартири зазначеного житлового приміщення боржником надано не було, про що були складені відповідні акти. Про дату та час проведення виконавчих дій боржник був належним чином повідомлений (що підтверджується відповідними реєстрами поштових відправлень, що додаються), однак приймати участі в заходах примусового виконання рішення, умисно ухиляється.

Вказано, що в усній розмові з представником боржника - адвокатом Боряк Г.О., що діє на підставі ордеру №1019179 від 12.02.2020, приватному виконавцю повідомлено про те, що доступу до помешкання боржника надано не буде, без відповідної ухвали суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року в задоволенні подання приватного виконавця відмовлено.

В апеляційні скарзі приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Крайчинський С.С. не погоджується з ухвалою районного суду, вважає її такою, що не ґрунтується на нормах права, та постановлена без дотримання розумною балансу між правом добросовісного стягувача на повне та у найкоротші строки виконання рішення суду і відновлення порушеного майнового права та між правом боржника на недоторканість житла, яким він свідомо зловживає з метою унеможливлення виконання рішення суду.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що виконавець фізично не має можливості примусово вручити таку вимогу ні боржнику, ні особам, які з ним проживають, оскільки ні Конституцією України, ні Законом України «Про виконавче провадження», а також жодним іншим нормативним актом не передбачено повноважень чи обов`язку виконавця вручати вимогу про надання доступу ні членам сім`ї боржника, ні, тим більше неповнолітнім особам, що проживають разом з боржником, оскільки такі особи не наділені правом допуску в приміщення інших осіб, у тому числі державних чи приватних виконавців.

Враховуючи зазначене, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року, та ухвалити нове судове рішення, який подання задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку (а.с. 182, 185), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С., який просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. перебуває зведене виконавче провадження № 6090912 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2013 р. у справі № 2-595/12 (ВП № 60902666) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 3 995 000 грн. 99 коп., відсотки за договором позики в розмірі 3 926 547 грн. 95 коп., 2 387 грн. 88 коп. у відшкодування вартості проведеної судової експертизи, 150 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 3 00 грн. судового збору та виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2018 року у справі № 757/43442/16-ц (ВП № 60903601) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відсотків за договором позики від 22.03.2007 року в розмірі 10 565 922 грн. 26 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 3 583 247 грн.75 коп., судові витрати в розмірі 6 890 грн., загальна сума боргу за судовими рішеннями становить 22 083 545 грн. 84 коп.

18.12.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 60902666 та накладено арешт на належне майно ОСОБА_1 (а.с. 47 на звороті, 52 на звороті-53).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.12.2019 (а.с. 69-71), листа комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-17588 (И-2019) від 26.12.2019 (а.с. 95) встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано:

квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. посвідченого 16.05.2001.

нежиле приміщення №31 (в літ. «А») загальною площею 44 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є предметом Іпотеки, відповідно до Договору Іпотеки №813 від 22.03.2007, де «Іпотекодержателем» виступає АТ «Укрсоцбанк» , м. Київ, вул. Ковпака, 29, в межах суми основною зобов`язання 315 000 дол. США та наявна відповідна заборона щодо звернення стягнення на дане майно.

Вбачається, що іншого майна, на яке можливо звернути стягнення з метою належної о виконання виконавчих листів, приватним виконавцем, не розшукано та не виявлено.

Єдине майно, на яке за виконавчим документом можливо звернути стягнення на даний момент с квартира АДРЕСА_1 та, можливо припустити, що в даній квартирі також можуть бути речі належні боржнику, та на які згідно Закону можливо звернути стягнення, з метою фактичного повного виконання судового рішення.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2020 р. власником квартири АДРЕСА_1 , в якій, починаючи з 07.07.1973 р., зареєстровано ОСОБА_1 .

Також вбачається, що 24.01.2020 р. та 11.02.2020р. виходами приватного виконавця за адресою: АДРЕСА_3 з метою проведення перевірки майнового стану боржника, огляду та можливого опису майна боржника, доступу до квартири зазначеного житлового приміщення боржником надано не було, про що були складені відповідні акти. Про дату та час проведення виконавчих дій боржник був належним чином повідомлений (що підтверджується відповідними реєстрами поштових відправлень, що додаються), однак приймати участі в заходах примусового виконання рішення, умисно ухиляється.

Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця, суд визнав недоведеними факт чинення боржником перешкод у доступі до житла, а також відсутність доказів вручення вимоги як боржнику, так і іншим особам, які проживають у спірному житлі, серед яких є неповнолітні діти.

Між тим, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до положень ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду(пункт 4 частина третя статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Отже, приватний виконавець зобов`язаний вживати всіх передбачених законом «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Статтею 28 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою зазначеною у виконавчому документі, що і було вчинено приватним виконавцем.

Матеріали справи свідчать, що на адресу боржника, вказану у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_3 , було надіслано копію постанови від 18.12.2019 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 60902666 рекомендованим поштовим відправленням, яке повернулось з відміткою про його отримання (а.с. 49).

Тобто, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів про отримання постанови боржником не відповідають вимогам закону.

Надалі виконавцем було встановлено факт приналежності житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , боржнику на праві власності, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 69-71).

В результаті встановлення вищезазначених фактів, приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника.

Крім того, як убачається з копії виконавчого провадження, приватним виконавцем з метою виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2013 року та перевірки майнового стану боржника, надіслано запити, зокрема, до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Головного управління Держспоживслужби в м. Києві, Державної міграційної служби України, Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, щодо виявлення майна, зареєстрованого за боржником на праві власності.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, 24.01.2020року приватним виконавцем за місцем проживання боржниці було направлено вимогу, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 чи її представнику необхідно було бути присутньою 07.02.2020 року об15:00 за адресою АДРЕСА_3 з метою проведення виконавчих дій з огляду, опису та арешту майна боржника.

Між тим, в зазначений день двері до помешкання боржника ніхто не відкрив, про що свідчить складений акт (а.с.152).

Зі справи убачається, що приватний виконавець 11.02.2020 року повторно направив боржнику вимогу про необхідність бути присутнім у помешканні об 18 год. 26.02.2020 року, яку ОСОБА_1 отримала особисто 16.02.2020 року (а.с.156), проте в указаний день та час приватному виконавцю повторно двері квартири ніхто не відкрив, про що свідчать дані складеного ним акту (а.с.162).

Окрім цього, з метою виконання судового рішення, приватним виконавцем вживалися заходи й щодо виклику ОСОБА_1 до виконавця 21.02.2020 року об 11 год., в якому боржнику було запропоновано надати необхідні документи та надати докази (а.с.157,158).

Між тим, незважаючи на отримання виклику особисто, ОСОБА_1 до виконавця не з`явилася, у зв`язку з чим посадовою особою було складено акт (а.с.160,161).

Отже, про дату та час проведення виконавчих дій боржник був належним чином повідомлений, однак приймати участі в заходах примусового виконання рішення, умисно ухиляється, на виклики до приватного виконавця не з`являється.

Зазначені обставини мають істотне значення для вирішення подання приватного виконавця, проте залишилися поза увагою районного суду та належної оцінки у судовому рішенні.

Таким чином, з огляду на вказане, що підтверджується матеріалами подання, вбачається, що приватним виконавцем вчинено всі можливі активні дії по виконанню рішення суду, які боржником були проігноровані.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 5) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Частиною 8 вказаної норми закону встановлено, що особи, які беруть участь виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та у повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Встановлено, що боржник не виконує рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2013 року, що суперечить нормам ст. 129-1 Конституції України, якою визначено, що рішення суду є обов`язковим до виконання, повністю ігнорує та уникає вчинення виконавчих дій щодо виконання зазначеного рішення.

Матеріалами справи доведено, що всупереч ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник не допускає в установленому законом порядку приватного виконавця до вказаного житла, що належить йому на праві власності, для проведення виконавчих дій.

Отже, боржник судові рішення про стягнення заборгованості на загальну суму 22 083545 грн. 84 коп. у добровільному порядку не виконує, такі дії боржника призводять до тривалого невиконання виконавчих листі, матеріалами справи підтверджено факт невиконання рішення суду та відсутність у приватного виконавця можливості вчиняти виконавчі дії.

Та обставина, що у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , проживають діти, не може бути перешкодою для проведення приватним виконавцем виконавчих дій з огляду, опису та арешту майна боржника та спрямованих на виконання судових рішень у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Не передбачено згаданим Законом чи іншим нормативним документом й необхідність отримання у зв`язку з цим відповідного дозволу органу опіки та піклування.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Необхідність вручення вимоги про присутність у належній боржнику квартирі під час її опису й арешту всіх мешкаючих у ній осіб, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

У випадку накладення арешту на майно, яке не належить боржнику, то це питання також може бути вирішено в установленому законом порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки районного суду про відсутність підстав до задоволення подання приватного виконавця.

Відповідно до справи, приватний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2013 року без примусового проникнення до житла.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції й постановлення по справі нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовичазадовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року скасувати, постановити по справ нове судове рішення, яким подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича задовольнити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Крайчинському Сергію Станіславовичу про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), а саме квартиру АДРЕСА_1 з метою проведення перевірки майнового стану, опису та арешту майна належного боржнику на праві власності для проведення подальшої його реалізації порядку примусового виконання рішення згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: