Справа № 629/490/20
Номер провадження 2/629/474/20
12.10.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Котяй А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №629/490/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державна Казначейська служба України, треті особи Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом,-
У справі було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано сторонам час для надання заяв по суті.
Представник Державної Казначейської служби України надав відзив на позов, в якому вказав, що правові підстави для відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю регулюються Конституцією України, статтями 1195-1208 Цивільного кодексу України. Відповідно до заяви позивача пошкодження здоров`я відбулося при ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, тому особа відноситься до категорії громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС та на нього поширюється дія Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та інші нормативно-правові акти. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення регулюються Законом України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ. Згідно з принципом превалювання спеціальної норми над загальною, положення Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є спеціальними нормами щодо відшкодування шкоди потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, а Цивільний кодекс України є загальним з питань відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. У п.8.ч.1 ст 21. Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 2, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 11.08.2003 №03-3/5135-018-15, до затвердження Кабінетом Міністрів України механізму щодо застосування п.8 ст.21 Закону №796-ХІІ, слід керуватись листом Мінпраці України та Мінчорнобиля України від 04.12.1996 року №09-4082. Таким чином, розмір відшкодування втраченого заробітку особі встановлюється відповідно до листа Міністерства праці України від 04.12.96 р. № 09-4082 та Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 05.12.96 р. №02-163/23, погоджено Федерацією профспілок України та Міністерством юстиції України, відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який особа мала до ушкодження здоров`я. Вказаним листом передбачено, що відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який визначений законом особи мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією. Сума, яка визначається в процентах до середньомісячного заробітку постраждалого, що відповідає ступеню втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК. Розмір відшкодування втраченого особами заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток визначається за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці роботи, що передували даті встановлення стійкої втрати професійної працездатності в зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. У випадку підвищення на підприємстві, в організації, установі в період, за який визначається середній заробіток, тарифних ставок (посадових окладів) середня заробітна плата коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на час встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до правила, закріпленого в частині першій статті 67 Закону №796-ХІІ, конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Відповідач вважає, що до виниклих правовідносин слід застосовувати норми п.8 ст.21 Закону № 796-ХІІ як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного в статті 1208 ЦК України, посилається на постанову Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №21-503а14. Казначейство жодної шкоди позивачеві не заподіювало, у правовідносини з ним не
вступало, тому в даному випадку позовні вимоги в частині стягнення шкоди безпосередньо з Казначейства є незаконними та підлягають залишенню без задоволення. В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що станом на сьогодення у відношенні інвалідів ЧАЕС діє дискримінаційна постанова Кабінету Міністрів України №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка значно зменшує відповідний розмір відшкодування згідно Закону №796-ХІІ та що з 01.01.2015 року ця постанова узаконена Законом України " Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України № 76- VIII від 28 грудня 2014 року, чим остаточно закріплена дискримінація інвалідів ЧАЕС - розмір пенсії почав визначатися по формулі, яка його зменшила в декілька разів по зрівнянню з працівниками. які отримали трудове каліцтво. Законом України № 76- VIII внесено зміни, зокрема, і до статтей 50 та 54 Закону " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ. Згідно ст.50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 54 Закону 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови порядок призначення та мінімальний розмір пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 63 Закону № 796-ХІІ фінансування витрат, пов`язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету. Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються БК України. Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-УІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно пункту 3 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог. Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25.01.2012 № З-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави. Зміни, які набули чинності з 01.01.2015 року, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.
Третя особа Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області пояснень не надала.
Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подала до суду заяву про розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень
цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Суд звертає увагу на тому, що згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено на підставі доданих до позову доказів, згідно наказів №112 та №205 ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 14.08.1986 року по 14.11.1986 року, про що зазначено в копії архівної довідки, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України від 22.05.2006 року(а.с.10). ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини № НОМЕР_1 , про що свідчить копія листа військової частини від 14.11.1986 року(а.с.15). Факт участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС також підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.18).
Згідно копії Акту №3 від 21.01.1991 року(а.с.13-14), ОСОБА_1 отримав значне опромінювання, у зв`язку з яким виник ряд захворювань.
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи безстроково, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.18) та довідка МСЕК від 13.01.2016 року(а.с.9).
Харківська регіональна міжвідомча експертна рада на засіданні №40 затвердила експертний висновок, згідно якого всі мої хвороби пов`язані з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією експертного висновку(а.с.8).
Позивачем надано довідку про доходи ОСОБА_1 (а.с.16), згідно якої позивач отримав з січня 2015 року по січень 2020 року пенсію у розмірі 247 770, 50 грн.
ОСОБА_1 надав також розрахунок до позову(а.с.17), відповідно до якого, йому не доплатили 573 682, 50 грн.
Надана позивачем копія трудової книжки(а.с.11-12) судом братися до уваги не буде, оскільки вона видана на ім`я ОСОБА_2 , що ніяким чином не стосується позивача.
Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Позивач сам вибирає, який позов пред`явити до суду. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму права.
ОСОБА_1 пред`явив позов, визначивши відповідачем - державу Україна в особі Державної казначейської служби України.
Суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наявних у справі доказів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Позивач вважає за необхідне застосувати правила, наведені в статтях 1195, 1197, 1208 ЦК України у зв`язку із завданим йому каліцтвом .
Предметом спору у цій справі, який визначив позивач, є стягнення заробітку, втраченого позивачем внаслідок втрати 70 % професійної працездатності, з відповідача, як особи, яка завдала шкоди каліцтвом, у зв`язку з чим посилання відповідача на наявність публічно-правового спору безпідставні.
Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
При цьому статті 1195 - 1208 ЦК регулюють питання відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і чинність ст. 1195 - 1208 ЦК не поширюється на відносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (зазначені нещасні випадки визначаються відповідно до Переліку обставин, за яких настає страховий випадок державного страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який є додатком до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві), оскільки такі відносини регулюються Законом «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
У ч. 1 ст. 1195 ЦК визначаються, зокрема, підстави виникнення зобов`язання відшкодування шкоди (такими є наявність шкоди, дії (бездіяльність) осіб, причинний зв`язок між цими діями (бездіяльністю) та шкодою).
З матеріалів справи вбачається, що пошкодження здоров`я позивача відбулося при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тому позивач відноситься до категорії громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС, та на нього поширюється дія Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та інші нормативно-правові акти.
Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення.
Положення Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є спеціальними нормами щодо відшкодування шкоди потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС.
Держава забезпечує соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у вигляді надання компенсацій та пільг.
Правове регулювання захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за своїм завданням та сферою дії є відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому. Це підтверджується тим, що згідно, частини першої статті 1166 ЦК України яка визначає загальні засади відшкодування шкоди, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В той же час, відповідно до правила, закріпленого в частині першій статті 67 Закону №796-ХІІ, конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.
У п.8.ч.1 ст. 21. Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 2, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема відшкодування у встановленому законодавством порядку втрачений заробіток, який вони мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією.
Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 11.08.2003 №03-3/5135-018-15 зазначено, що до затвердження Кабінетом Міністрів України механізму щодо застосування п.8 ст.21 Закону №796-ХІІ, слід керуватись листом Мінпраці України та Мінчорнобиля України від 04.12.1996 року №09-4082.
Так, розмір відшкодування втраченого заробітку особі встановлюється відповідно до листа Міністерства праці України від 04.12.96 р. № 09-4082 та Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 05.12.96 р. №02-163/23, погоджено Федерацією профспілок України та Міністерством юстиції України, відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який особа мала до ушкодження здоров`я. Вказаним листом передбачено, що відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який визначений законом, особи мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією.
Сума, яка визначається в процентах до середньомісячного заробітку постраждалого, що відповідає ступеню втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК. Розмір відшкодування втраченого особами заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток визначається за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці роботи, що передували даті встановлення стійкої втрати професійної працездатності в зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. У випадку підвищення на підприємстві, в організації, установі в період, за який визначається середній заробіток, тарифних ставок (посадових окладів) середня заробітна плата коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на час встановлення стійкої втрати професійної працездатності.
Згідно з частиною 2 статті 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказав, що в Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 Конституції України та інші). Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не
відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна (аналогічні положення містяться в Цивільному кодексі України).
Згідно з ч.4. Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. №936, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом ( у тому числі й відшкодування втраченого заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я), проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам, зокрема, пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших структур, громадянам, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: 1)пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2)втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; 3)матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Виходячи з наведеного, всю відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Аналізуючи вищезазначені правові норми, враховуючи, що позивач відноситься до категорії громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС та на нього поширюється дія спеціального Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд приходить до висновку про відсутність підстав для субсидіарного (додаткового) застосування правил, наведених в статтях 1195, 1197, 1208 ЦК України. Про неможливість субсидіарного застосування норм ЦК України до спеціального законодавства свідчить також постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №21-503а14.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для субсидіарного (додаткового) застосування правил, наведених в статтях 1195, 1197, 1208 ЦК України, оскільки є спеціальні норми, що підлягають застосуванню, а тому позов задоволенню не підлягає.
На підставі постанови Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №21-
503а14, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Державна Казначейська служба України, треті особи Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Харківський апеляційний суд через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Інформація про сторони:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач - Держава України в особі Державної Казначейської служби України, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.
Третя особа 1 - Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, , місцезнаходження за адресою: м. Лозова Харківської області, м-н 4, буд. 73.
Третя особа 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ідентифікаційний код 14099344, місцезнаходження за адресою: м. Харків, Майдан свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх.

Суддя Т.О.Каращук