УХВАЛА

13 квітня 2020 року

м. Київ

справа №138/2557/19

провадження № 61-5353ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А, розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року та на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року затверджено мирову угоду між учасниками справи, а провадження у справі закрито.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2020 року апеляційне провадження у справі закрито.

10 березня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на увалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року та на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, в якій просить суд оскаржувані ухвали скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року повернуто скаржнику.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Досить важливо взяти до уваги те, що ОСОБА_1 не була стороною спору, прийняла участь у справі шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Частиною четвертою статті 389 ЦПК України передбачено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Таким чином, за умови, що касаційну скаргу подає особа, яка не приймає участі у справі, однак, вважає, що оскаржуваними судовими рішеннями було вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, у мотивувальній частині скарги слід крім іншого зазначати, яким чином оскаржуваною ухвалою вирішено питання про права скаржника.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом касаційної скарги до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції, право на касаційне оскарження якої передбачене пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Так заявник посилається на неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, зазначає, що є передчасним висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що боргові відносини подружжя, які виникли в період шлюбу сторін, знаходяться поза межами спірних правовідносин, та такий висновок не відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 22 жовтня 2018 року у справі №654/1528/17 та від 03 квітня 2019 року у справі №726/831/15-ц.

Наведені правові висновки висловлені у справах про поділ майна подружжя за умови, що у одного з учасників подружжя є боргові зобов`язання перед третіми особами, виконання яких було забезпечене у передбачений законом спосіб, а поділ майна, як було встановлено судами, міг вплинути на права осіб, які є стороною згаданого зобов`язання, однак, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права ОСОБА_1 не порушені оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції про затвердження мирової угоди між подружжям щодо розподілу майна подружжя, та на підставі даної обставини закрив апеляційне провадження у справі, тобто, не ухвалював судове рішення по суті вирішення спору.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про закриття апеляційного провадження у справі. Натомість, доводи скаржника зводяться до формальної незгоди з процесуальною ухвалою суду апеляційної інстанції, якою не вирішувався спір по суті, натомість, скаржник наводить мотивування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права стосовно вирішення питання про поділ майна подружжя шляхом укладання мирової угоди.

За таких підстав касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2020 року не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.

Відтак, скаржнику, для усунення недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати виправлену касаційну скаргу, в якій вказати, в чому полягає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час вирішення процесуального питання про закриття провадження у справі. Крім іншого скаржнику у виправленій касаційній скарзі з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що виконання вищезазначеної судом умови щодо оформлення касаційної скарги необхідне для подальшого розгляду касаційної скарги Верховним Судом.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2020 рокузалишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш