Справа № 2-1932/11
Провадження № 4-с/496/16/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурана В.М.,

за участі: секретаря судового засідання Мединської К.І.,

представник заявника Білоуса Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка Одеської області скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції Яцини Олександра Сергійовича, стягувач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із скаргою на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції Яцини Олександра Сергійовича та просить поновити ОСОБА_1 строк на звернення із відповідною скаргою, визнати протиправними бездіяльність старшого виконавця, скасувати арешт накладений на банківські рахунки заявниці та зобов`язати старшого виконавця постановою звернути стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 в розмірі 20% усіх видів заробітку.

Скарга обґрунтовано тим, що на виконанні старшого виконавця перебуває виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 640 261,85 грн.

Постановою старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції Яцини Олександра Сергійовича було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх відкритих рахунках боржника.

Згідно довідки з місця роботи у Міжнародному гуманітарному університеті, заявниця отримує заробітну плату, станом по теперішній час.

Згідно вимог ст. 69, 70 ЗУ «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, розмір стягнень із заробітної плати не може перевищувати 20 %, окрім стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

Її заробітна плати, це єдиний дохід боржника, на вимоги представника заявниці, старший виконавець не відреагував та не скасував постанову про звернення стягнення, тому представник ОСОБА_2 просить задовольнити її заяву.

Відповідно ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний розглядати у встановлений строк заяви сторін.

Згідно ст 59 Закону, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є в тому числі: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (заробітною платою).

З поданої скаржником скарги вбачається, що постанова виконавця про арешт коштів постановлена 08.07.2019 р., 13.11.2019 р. представник заявниці звернувся до органу ДВС із заявою про знаття арешту,11.02.2020 року представник заявниці звернувся до виконавця в приміщенні Приморського ВДВС та надав довідку з з місця роботи ОСОБА_1 .

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 449 цього Кодексу встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Отже, скаржник пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до вимог ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Скаржник не обґрунтував підстави пропущення ним процесуальних строків.

Так, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Скаржником до скарги не додано в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України доказів на підтвердження поважності звернення до суду тільки в вересні 2020 року, при тому що заяву до виконавця було подано 13.11.2019 р.,

Пояснення представника в судовому засіданні, що весь цей час вони спілкувались з виконавцем, суд не приймає до уваги, оскільки час після звернення з заявою до виконавця і зверненням до суду дуже тривалий и викликає сумніви щодо доцільності такого очікування без відповідного підтвердження, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити заявнику у поновленні строку для звернення до суду із відповідною заявою.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Таким чином, суд не може прийняти доводи заявника та обставини, на які він посилається, як поважні причини пропуску строку на подання до суду скарги в порядку ст. 447 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи те, що скаржником при зверненні до суду пропущено встановлений ч.1ст.449 ЦПК України, десятиденний строк, а заява про його поновлення є необґрунтованою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви скаржника про поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду.

Керуючись ст. 126, 447, 448, 449, 352, 353, 354 ЦПК України, п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, п.п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в поновлені строку для звернення зі скаргою на рішення, дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції Яцини Олександра Сергійовича.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції Яцини Олександра Сергійовича, стягувач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» повернути.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суд протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя Буран В.М.