КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м. Київ

Справа №373/2114/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10782/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Свояка Д.В. 04 червня 2020 року в м. Переяслав, повний текст рішення складений 11 червня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кредитну заборгованість в розмірі 35364, 41 грн та понесені судові витрати

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 жовтня 2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір шляхом підписання Заяви про приєднання №527383711 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 з використанням електронного платіжного засобу та встановлено ліміту у розмірі 40000,00 грн з процентною ставкою 0,001 % річних, щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредиту - 3,2%. Проте, відповідач прострочив виконання зобов`язань за цим Договором щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на 28 жовтня 2019 року заборгованість складається із: основної заборгованості - 32815,32 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1255,27 грн; комісії - 1106,03 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення простроченого кредиту - 169,19 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 18,60 грн. Загальна сума заборгованості становить 35364,41 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2020 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано відсутністю доказів на підтвердження розміру заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості, а інші докази подані з порушенням процесуального порядку їх подання, а тому не були прийняті до уваги суду. Крім того, суд вказав на те, що відповідач є військовослужбовцем, тому позивачем безпідставно не враховано положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» та сплачені відповідачем кошти спрямовано на інші цілі, ніж погашення основної заборгованості.

Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням АТ «Державний ощадний банк України», представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зокрема, представник вказує на безпідставне відхилення судом першої інстанції поданих ними доказів, які мають суттєве значення для справи. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив про надати йому можливість подати докази, а саме виписку по рахунку. У зв`язку з цим позивачем у відповіді на відзив подано цей доказ. Судом необґрунтовано не взято до уваги факт часткового визнання позову відповідачем, а саме в частині отримання кредитних коштів та здійснення погашення кредитної заборгованості. Також суд безпідставно вказав на недодержання вимог Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців», так як позивачем не були нараховані ні проценти, ні штрафні санкції, а на комісії та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання не поширюється дія цього Закону. Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Постановою правління АТ «Ощадбанк» від 05 серпня 2015 року № 694 і був затверджений Договір комплексного банківського обслуговування. До матеріалів позовної заяви позивачем долучена копія із змінами внесеними 20 липня 2018 року /а.с.6-19/

Зокрема, п. 1.22 даного Договору визначено, що при виникненні заборгованості за даними договором всі суми зараховані на картковий рахунок ( в т.ч. нараховані по картковому рахунку проценти) направляються на погашення заборгованості в наступній черговості, визначеній в ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування»:

1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом/ прострочена комісійна винагорода за обслуговування кредиту;

2) у другу чергу сплачуються сума кредиту, проценти за користування кредитом та комесійна винагорода за обслуговування кредиту

3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчій кредит.

Будь-яке невиконання клієнтом умов договору породжує у банку право достроково відкликати кредит, а у клієнта створює обов`язок достроково погасити заборгованість за кредитом в повному обсязі та сплатити всі інші платежі, передбачені договором (п.1.27 договору).

Згідно з заявою про приєднання №527383711 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідач ОСОБА_1 уклав з АТ «Державний ощадний банк України» Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умовами тарифного пакету «Мій комфорт». В п.2.10 заяви про приєднання соціальний статус відповідача вказано «службовець» /а.с.20,81/.

В заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії, сторонами визначено бажаний розмір кредиту - 40000,00 грн, максимальний розмір кредиту - 250000,00 грн, строк кредитування - 60 місяців, процентна ставка 0,001 %, комісійна винагорода за обслуговування кредиту - 3,2 % щомісяця від використаної частини кредиту, комісія за видачу готівкових грошових коштів - 2,99%, загальні витрати за кредитом 6,48 грн. Заява містить підпис відповідача ОСОБА_1 та дату 05 жовтня 2018 року /а.с.21/.

Також 05 жовтня 2018 року відповідачем був здійснений підпис про ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, який містить інформацію про споживчий кредит та таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки /а.с.22,23/.

За розрахунком здійсненим позивачем, станом на 28 жовтня 2019 року позичальник ОСОБА_1 за договором №5273837 від 17 вересня 2018 року, згідно з яким встановлений кредитний ліміт - 40000,00 грн, має загальну заборгованість - 35364,41 грн, з них: основна заборгованість - 32815,32 грн; заборгованість по сплаті комісії за користування кредитом - 1255,27 грн; комісія (згідно з п.6.8 заяви) - 1106,03 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 169,19 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 18,60 грн. Також з цього розрахунку вбачається здійснення погашення кредиту на загальну суму 6426,35 грн та погашення процентів на загальну суму 10824,67 грн /а.с.27-28/.

Позивач листом від 06 березня 2019 року № 100.19-07/20053/301/1013-26/вих. звернувся до відповідача з вимогою про повернення строкової заборгованості в розмірі 33434,05 грн, строкової заборгованості по процентам 1147,83 грн, прострочені інші нараховані доходи 1106,03 грн /а.с.25/, вказана вимога була одержана відповідачем 10 квітня 2019 року /а.с.26/ .

Відповідно до наданої представником відповідача копії трудової книжки, останнього 01 січня 2016 року прийнято на військову службу за контрактом осіб сержантського та старшинського складу, а 31 грудня 2019 року звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України /а.с.74/.

З відповіддю на відзив, представником позивача надано суду копію заяви про приєднання №527383711 до Договору, копію паспорта споживчого кредиту від 17 вересня 2018 року, копію виписки по картковому рахунку відповідача.

В заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії та паспорті споживчого кредиту від 17 вересня 2018 року, сторонами визначено бажаний розмір кредиту - 5000,00 грн, максимальний розмір кредиту - 250000,00 грн, строк кредитування визначений у паспорті 60 місяців, процентна ставка 0,001 %, комісійна винагорода за обслуговування кредиту - 3,2 % щомісяця від використаної частини кредиту, комісія за видачу готівкових грошових коштів - 2,99%, загальні витрати за кредитом 6,48 грн. Заява та паспорт містять підпис відповідача ОСОБА_1 та дату /а.с.82,83/.

Виска по особовому рахунку клієнта - ОСОБА_2 містить деталізовані дані за період з 17 вересня 2018 року по 10 квітня 2020 року, з яких вбачається використання клієнтом кредитних коштів, поповнення картрахунку готівкою, договірнесписання з рахунку коштів на погашення простроченої кредитної заборгованості, списання комісії. Кінцевий баланс визначено в грн як «-34589,79», комісія «-1232,53», дебет «51177,53», кредит «17820,27». Також визначено всього по карті: кредит «0,00», дебет «36585,79», комісія «-141,50», всього «-36727,29» /а.с.84-88/.

Відповідач у відзиві та письмових поясненнях по суті справи визнає обставини укладення договору та отримання кредитних коштів в сумі 34131,5 грн та стверджує про повернення боргу на суму 17251,02 грн в період з 29 листопада 2018 року по 22 жовтня 2019 року, які безпідставно були зараховані в основному на погашення процентів та комісій Банку, а не на основну частину боргу /а.с.70-73,99-10/.

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч.4 ст. 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

В силу ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Цей Закон не поширюється на:

1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця;

2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами;

3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів;

4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом;

5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом;

6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення;

7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору;

8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави.

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Положеннями ст. 9 цього Закону визначені вимоги до інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Так, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Згідно зі ст. 12 цього Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону.

У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п.п.57-60 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75 інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Банк самостійно розробляє форми регістрів синтетичного та аналітичного обліку, які повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) особові рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість.

У разі складання регістрів бухгалтерського обліку в електронному вигляді банк зобов'язаний зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України.

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Положеннями ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

В силу ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

В порядку визначеному положеннями ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами був укладений договір банківського обслуговування, який передбачає і послуги з споживчого кредитування на строк до 60 місяців, процентна ставка 0,001 %, комісійна винагорода за обслуговування кредиту - 3,2 % щомісяця від використаної частини кредиту, комісія за видачу готівкових грошових коштів - 2,99%, загальні витрати за кредитом 6,48 грн. Такі ж дані зазначені і паспорті споживчого кредиту. В заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 17 вересня 2018 року, сторонами визначено бажаний розмір кредиту - 5000,00 грн, максимальний розмір кредиту - 250000,00 грн. 05 жовтня 2018 року сторонами погоджено збільшення бажаного розміру кредиту до 40000,00 грн.

При цьому слід зазначити, що відповідач, як споживач послуг, для прийняття усвідомленого рішення, перед укладенням договору про споживчий кредит мав самостійно ознайомитися з інформацією про умови кредитування. А отже підписавши заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії та паспорт споживчого кредитування відповідач здійснив волевиявлення та погодився з визначеними умовами. Таким чином, між сторонами укладений договір споживчого кредитування, який відповідає вимогам спеціального Закону і сторонами не оспорювався, відповідно є чинним і правомірним.

В ході розгляду справи відповідачем визнаються обставини як укладення договору з умовами кредитування, так і отримання грошових коштів на його виконання у розмірі 34131,5 грн.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог суд першої інстанції вказав на відсутність належних та допустимих доказів наявності заборгованості. Разом з тим, судом фактично були прийняті і приєднані до матеріалів справи подані позивачем разом з відповіддю на відзив докази, будь яка ухвала суду з цього приводу постановлена не була. При цьому судом не враховано визнання відповідачем обставин отримання кредиту та здійснення його погашення.

Положеннями процесуального закону на суд покладається обов`язок повного і всебічного з`ясування обставин справи, завданням цивільного судочинства є справедливий і неупереджений розгляд справи з метою здійснення ефективного захисту прав фізичних і юридичних осіб.

Наданий з позовною заявою розрахунок заборгованості відповідача підписаний уповноваженою особою банку та містить печатку банку, слід погодитись, що він не є фінансовим документом, але він є письмовим документом. Натомість виписка по рахунку відповідача є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, тобто вона є первинним фінансовим документом. Здійснивши аналіз даних розрахунку і виписки по рахунку, апеляційним судом встановлено, що ці дані є ідентичними. Слід зазначити, що в деяких операціях має місце різне зазначення дати, проте, це зумовлено часом вчинення банківської операції і тривалістю банківського дня. Зокрема, цими документами підтверджується загальна сума виданого кредиту в розмірі 39241,67 грн, натомість твердження відповідача про отримання ним кредитних коштів в сумі 34131,5 грнжодним чином не підтверджені. А тому суд бере до уваги документально підтверджені дані про суму кредиту в розмірі 39241,67 грн.

В ході розгляду справи обома сторонами визнаються обставини щодо здійснення відповідачем сплати заборгованості в розмірі 17251,02 грн, зокрема позивачем ця сума вказана в розрахунку (6426,35 грн, що зараховані на погашення кредиту + 10824,67 грн, що зараховані на погашення щомісячної комісії = 17251,02 грн), відповідачем про це вказано в поясненнях. Однак, відповідач не погоджується з діями банку щодо зарахування цих коштів на погашення процентів та комісій, так як він є військовослужбовцем.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року проходив військову службу за контрактом осіб сержантського та старшинського складу.

Положеннями ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» визначено, що військовослужбовцям не нараховуються проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеня за невиконання зобов`язань. Це визначено в якості пільги військовослужбовцям.

З умов укладеного між сторонами договору вбачається, що позивач був обізнаний про статус відповідача як службовця. Умовами договору сторонами було визначено проценти за користування кредитом в розмірі 0,001 % річних, передбачено комісійну винагороду за обслуговування кредиту - 3,2 % щомісяця від використаної частини кредиту та комісію за видачу готівкових грошових коштів - 2,99%.

Тобто, умовами договору була визначена сплата щомісячної комісії за обслуговування кредиту та комісії за видачу готівки. В позовних вимогах заявлено про стягнення цих комісій, вимоги про стягнення процентів в розмірі 0,001 та штрафних санкцій не заявлені. А отже платежі не підпадають під дію ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців». Їх визначення умовами договору та зарахування позивачем її оплати зі здійснених відповідачем платежів не суперечать вимогам як даного Закону, так і вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та виходячи з п. 1.22. Договору належать до першої черги погашення заборгованості. Таким чином, дії позивача щодо нарахування та зарахування комісійної винагороди відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем безпідставно не враховано положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» та сплачені відповідачем кошти спрямовано на інші цілі, ніж погашення основної заборгованості.

Таким чином, сума основної заборгованості визначена позивачем з додержанням вимог договору та чинного законодавства та становить 32815,32 грн. Також має місце і заборгованість відповідача по комісії за користування кредитом в розмірі 1255,27 грн та по комісії за видачу готівкових коштів в розмірі 1106,03 грн.

При зверненні до суду з позовом, позивачем заявлені вимоги про стягнення 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України.

Усталена судова практика свідчить про те, що попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати неустойки) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11).

Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України також не підпадають під дію ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців». Розрахунок 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання по сплаті кредиту та комісій наведений стороною позивача перевірений судом і не спростований стороною відповідача. Таким чином, вимоги щодо сплати трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 169,19 грн та 18,60 грн також підлягають до задоволення, так як іншої відповідальності умовами договору не передбачено.

А отже доводи апеляційної скарги позивача знайшли повне своє підтвердження. Проте, наведені вище обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції, в зв`язку з чим має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає апеляційному суду підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і питання компенсації судових витрат, з урахуванням принципу пропорційності та наявності підстав для задоволення апеляційної скарги, позивачу підлягають компенсації понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4802, 50 грн (1921 грн +2881,5 грн = 4802,50 грн) (а.с.4.114), за рахунок відповідача ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом в розмірі 35364 (тридцять п`ять тисяч триста шістдесят чотири) грн 41 коп, яка складається із: основної заборгованості - 32815,32 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1255,27 грн; комісії - 1106,03 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення простроченого кредиту - 169,19 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 18,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн 50 коп.

Позивач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» , місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Володимирська, 27.

Відповідач: ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук