Справа № 635/9242/19
Провадження № 2/635/397/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Березовської І.В.,
секретар судових засідань Калягіна М.П.,
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_3 , яким просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 . В зазначеному домоволодінні окрім неї зареєстровані та проживають її діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрований, проте фактично не проживає останні п`ять років, комунальні платежі не сплачує. За таких обставин позивач вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилися, представником позивача до суду надано заяву, в якій він позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача та її представника, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 204949466 від 20 березня 2020 року, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності серії НОМЕР_8, виданого 24 лютого 2005 року Виконавчим комітетом Височанської селищної ради, реєстраційний номер 10002614.
Дошлюбним прізвищем позивача ОСОБА_1 є « ОСОБА_1 », що підтверджується наступним: свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданим 15 липня 1999 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 30 вересня 2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, згідно якого ОСОБА_1 30 вересня 2005 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
Рішенням Комінтернівського суду м. Харкова від 10 травня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 18 червня 2016 року.

17 вересня 2019 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 17 вересня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Згідно Акту про фактичне місце непроживання громадянина на території Височанської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , від 07 жовтня 2019 року, складеним депутатом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Новіковою Н.О. за участю зареєстрованих осіб та сусідів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано сім осіб - ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 . Останній за вказаною адресою не проживає протягом останніх п`яти років.

Факт реєстрації у спірному житловому будинку відповідача ОСОБА_3 також підтверджується відомостями, отриманими судом в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вона є зареєстрованою та проживає.

Під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивача. Отже, ОСОБА_3 не є членом сім`ї власника в розумінні ст. 64 ЖК УРСР, не проживає з нею за місцем реєстрації, не пов`язаний з позивачем спільним побутом та не веде спільне господарство.

З огляду на сутність встановлених правовідносин, суд приходить до висновку, що на ці правовідносини не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР та статті 405 ЦК України.

З`ясувавши у розгляді справи,що позивач в обґрунтувань своїх вимог посилається не на ті норми,що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України.

Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на протязі п`яти років, не користується спірним майном.

Поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою, суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.

За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

Отже, враховуючи викладені обставини суд вважає, що є підстави для визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині вимог щодо зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою суд відмовляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, а тому окремого застереження у рішення суду не потребує.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_5 , виданий 09 жовтня 2019 року, орган, що видав 6351, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_6 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий 19 травня 2003 року Лубенським РВ в Полтавській області 19.05.2003, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Березовська