22-ц/812/1657/20Провадження № 22-ц/812/1657/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 жовтня 2020 року м. Миколаїв

справа № 490/10004/16

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Коломієць В.В., Кушнірової Т.Б.,

секретар судового засідання Цуркан І.І.,

учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 02 липня 2020 року під головуванням судді Чулупа О.С., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Управління у справах захисту прав споживачів у Миколаївській області про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», або Банк) який в подальшому неодноразово уточнював, про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем укладено ряд договорів банківського строкового вкладу в іноземній валюті, а саме: № SAMDN5808 від 06 липня 2009 року на суму 20003,56 євро; SAMDN5747 від 06 липня 2009 року на суму 20003,56 євро; № SAMDN8045 від 23 червня 2010 року на суму 20160,00 євро; № SAMDN9908 від 30 червня 2010 року на суму 40000 євро; № SAMDN9999 від 30 червня 2010 року на суму 20000,00 євро; SAMDN8320 від 30 червня 2010 року на суму 28380,07 доларів США, № SAMDNWFD400 від 17 грудня 2013 року на суму 37324,82 доларів США.

Оскільки на його вимогу Банк не повернув кошти, позивач в червні 2014 року звернувся з позовом до Банку про стягнення грошових коштів за вказаними договорами банківського вкладу.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року залишеним в цій частині без змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11 листопада 2015 року стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за вищевказаними договорами банківського вкладу.

Фактично ОСОБА_2 отримав стягнуті з відповідача суми під час примусового виконання вказаного судового рішення. Зокрема, державним виконавцем було стягнуто з відповідача грошові кошти в сумі 5400715,20 грн. по договорах банківського вкладу № SAMDN5808 від 06 липня 2009 року, № SAMDN5747 від 06 липня 2009 року, № SAMDN8045 від 23 червня 2010 року, № SAMDN9908 від 30 червня 2010 року, № SAMDN 9999 від 30 червня 2010 року, № SAMDN8320 від 30 червня 2010 року, № SAMDNWFD400 від 17 грудня 2013 року.Зарахування коштів відбулось 06 вересня 2017 року в сумі 1293410,49 грн. та 13 вересня 2017 року в сумі 4107304,71 грн.

Посилаючись на те, що відповідач до моменту повернення депозиту весь час користувався його грошовими коштами, то відповідно повинен сплатити відсотки за користування депозитом, позивач просивстягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість з відсотків по депозитах в сумі 1748,99 євро, 956,32 доларів США та 3 % річних 507210,21 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача 1748,99 євро, 956,32 доларів США як відсотки за договором банківського вкладу, 507 210 грн. 21 коп. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не було своєчасно повернуто позивачу суму депозитних вкладів, а також відповідач до моменту повернення депозиту ОСОБА_2 користувався його грошовими коштами.

Не погодившись з рішенням суду, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув відсотки станом на 05 вересня 2017 року, а не як було заявлено позивачем станом на 02 вересня 2017 року та здійснив розрахунок 3% річних не за той період. Крім того, суд не зазначив формулу розрахунку всіх відсотків, що позбавляє відповідача перевірити правильність їх нарахування.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

Згідно з статтями 509, 599 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини 1 статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно положень частини 1 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини 2 статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини 4 статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин 1, 5 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», у відділенні, що розташоване в м. Керчі Автономної Республіки Крим були укладені наступні строкові договори банківського вкладу "Стандарт":

- №SAMDN 5808 від 06 липня 2009 року на суму 20003,56 євро строком на 12 місяців зі сплатою 13% річних;

- №SAMDN 5747 від 06 липня 2009 року на суму 20003,56 євро строком на 12 місяців зі сплатою 13% річних;

- №SAMDN 8045 від 23 червня 2010 року на суму 20160,00 євро строком на 12 місяців зі сплатою 10,5% річних;

- №SAMDN 9908 від 30 червня 2010 року на суму 40000 євро строком на 12 місяців зі сплатою 10,5% річних;

- №SAMDN 9999 від 30 червня 2010 року на суму 20000 євро строком на 12 місяців зі сплатою 10,5% річних;

- №SAMDN 8320 від 30 червня 2010 року на суму 28380,07 дол. США строком на 12 місяців зі сплатою 11% річних;

- №SAMDNWFD 400 від 17 грудня 2013 року на суму 37324,82 дол. США строком на 6 місяців зі сплатою 7,5% річних.

Факт внесення ОСОБА_2 коштів на виконання умов вказаних договорів підтверджується копіями відповідних квитанцій, що містяться в матеріалах справи та копіями електронних ощадних книжок (а.с.12-25).

Згідно умов вказаних договорів Банк прийняв від вкладника ОСОБА_2 вказані грошові кошти та зобов`язався виплатити вклад та проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених цими договорами.

Згідно з пунктами 2, 6 договору банківського вкладу нарахування відсотків по вкладу починається з першого робочого дня після надходження грошей до Банку і провадиться за кожен календарний день.

У випадку, якщо по закінченню строку вклада, клієнт не заявив Банку про бажання повернути вклад, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який продовжується неодноразово без явки клієнта до Банку.

В силу пункту 7 договору сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за 2 банківських дні до дня розірвання договору.

Відповідно до пункту 12 договору дія договору припиняється з виплатою клієнту всіє суми вкладу разом з відсотками, що належать вкладнику згідно з умовами цього договору.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року встановлено, що кошти по вказаних депозитах банком не були повернуті позивачу на його вимогу, у зв`язку з чим позов ОСОБА_2 про стягнення цих коштів судом задоволено в повному обсязі.

Суми по депозитах були стягнуті в примусовому порядку виконавчою службою. Згідно з виписками по особовим рахункам ОСОБА_2 зарахування коштів відбулось 06 вересня 2017 року в сумі 1293410,49 грн та 13 вересня 2017 року в сумі 4107304,71 грн.

Відповідно до наказу Банку від 5 січня 2004 року №07 та витягу з протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року по вкладах «на вимогу» у доларах США та євро з 6 січня 2004 року до 4 травня 2017 року діяла відсоткова ставка 1,0% річних, а з 4 травня 2017 року діє відсоткова ставка 0,01% річних (а.с. 106, 107).

Зазначені обставини відповідач не заперечував.

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 просив стягнути проценти по вкладах за період з 20 листопада 2015 року по 5 вересня 2017 року виходячи з відсоткової ставки, визначеної Банком по вкладах «на вимогу».

Отже, заборгованість по процентам за період з 20 листопада 2015 року по 3 травня 2017 року, тобто за 530 днів, має розраховуватись виходячи з розміру процентної ставки 1% річних, а з 04 травня 2017 року по 05 вересня 2017 року, за 125 днів 0,01 % річних.

Розмір такої заборгованості складає:

-за договором №SAMDN 5808 (20003,56 х 1%/100%) / 365 х 530) в розмірі 290,46 євро, (20003,56 х 0,01%/100%) / 365 х 125) в розмірі 0,69 євро, а разом 291,15 євро;

-за договором №SAMDN 5747 (20003,56 х 1%/100%) / 365 х 530) в розмірі 290,46 євро, (20003,56 х 0,01%/100%) / 365 х 125) в розмірі 0,69 євро, а разом 291,15 євро;

-за договором №SAMDN 8045 (20160 х 1%/100%) / 365 х 530) в розмірі 292,73 євро, (20160 х 0,01%/100%) / 365 х 125) в розмірі 0,69 євро, а разом 293,42 євро;

- за договором №SAMDN 9908 (40000 х 1%/100%) / 365 х 530) в розмірі 580,82 євро, (40000 х 0,01%/100%) / 365 х 125) в розмірі 1,37 євро, а разом 582,19 євро;

-за договором №SAMDN 9999 (20000 х 1%/100%) / 365 х 530) в розмірі 290,41 євро, (20000 х 0,01%/100%) / 365 х 125) в розмірі 0,68 євро, а разом 291,09 євро;

-за договором №SAMDN 8320 (28380,07 х 1%/100%) / 365 х 530) в розмірі 412,09 доларів США, (28380,07 х 0,01%/100%) / 365 х 125) в розмірі 0,97 доларів США, а разом 413,06 доларів США;

-за договором №SAMDNWFD 400 (37324,82 х 1%/100%) / 365 х 530) в розмірі 541,98 доларів США, (37324,82 х 0,01%/100%) / 365 х 125) в розмірі 1,28 доларів США, а разом 543,26 доларів США.

Отже, загальна сума заборгованості по процентам складає 1749 євро та 956,32 доларів США.

Крім того, позивач просив стягнути 3% річних у гривневому еквіваленті за правилами частини 2 статті 625 ЦК України за три роки до моменту повернення вкладу тобто за 1095 днів до 5 вересня 2017 року.

Враховуючи розмір боргу у гривневому еквіваленті, який не був своєчасно повернутий за вказаними договорами, розмір 3% річних складає:

-за договором №SAMDN 5808 (634512,92 х 3% /100%)/365 х 1095) в розмірі 57106,16 грн;

-за договором №SAMDN 5747(634512,92 х 3% /100%)/365 х 1095) в розмірі 57106,16 грн;

-за договором №SAMDN 8045 (639475,20 х 3% /100%)/365 х 1095) в розмірі 57552,77 грн;

-за договором №SAMDN 9908 (1268800 х 3% /100%)/365 х 1095) в розмірі 114192 грн;

-за договором №SAMDN 9999 (634400 х 3% /100%)/365 х 1095) в розмірі 57096 грн;

-за договором №SAMDN 8320 (787830,74 х 3% /100%)/365 х 1095) в розмірі 70904,77 грн;

-за договором №SAMDNWFD 400 (1036137 х 3% /100%)/365 х 1095) в розмірі 93252,33 грн;

Отже розмір 3% річних складає 507210,19 грн.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам в розмірі 1748,99 євро та 956,32 доларів США, а також 3% річних в розмірі 507 210 грн. 21 коп., є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув відсотки станом на 05 вересня 2017 року, а не як було заявлено позивачем станом на 02 вересня 2017 року та здійснив розрахунок 3% річних не за той період, суперечать змісту позовних вимог, з урахуванням їх уточнення позивачем.

Так, із змісту уточненого розрахунку до позову вбачається, що ОСОБА_2 просив стягнути заборгованість по відсоткам за період з 20 листопада 2015 року по 5 вересня 2017 року, а 3 % річних за три роки до моменту повернення вкладів, тобто за 1095 днів до 5 вересня 2017 року (а.с. 139-143).

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський Судді В.В. Коломієць Т.Б. Кушнірова
Повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року. І.В. Лівінський О.І. Галущенко Л.М. Прокопчук