РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №370/443/13-ц

"07" жовтня 2020 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: слідчого судді Мазки Н.Б.

із секретарем Мудрак В.М., Лещук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого за час шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 13.10.2006 року звернувся до суду з позовом, який уточнював 14.07.2014 року, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого за час шлюбу, посилаючись на те, що 25.01.1992 року уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 .

Шлюбні відносини були припинені з початку 2006 року.

13.03.2006 року шлюб був розірваний рішенням Макарівського районного суду Київської області. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли.

За час шлюбу був придбаний будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 120.0 кв м, який складається з коридору 6.0 кв м, коридору 4.0 кв м, ваннаої 7.0 кв м, холу 9.0 кв м, кімнати 8.0 кв м, кухні 10.0 кв м, кімнати 16.0 кв м, кімнати 14.0 кв м, кімнати 25.0 кв м, кімнати 21.0 кв м. Господарські будівлі та споруди: сарай, огорожа, прибудинкова земельна ділянка площею 0.24 га.

З посиланням на вимоги ст.60, ч.1 ст.70 СК України позивач ОСОБА_1 просить: визнати будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Поета Ю.В. заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Дряпачка С.І. позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що підтверджує факт посвідчення договору купівлі-продажу будинку від 18.05.2002 року на дому, за часом достовірно не пам`ятає причину із-за якої договір посвідчувався на дому, але за звичай на дому посвідчуються договори у зв`язку з хворобою, похилим віком, неможливістю з`явитися за іншими причинами. На час укладення цього договору при набутті права власності законом не вимагалась згода другого подружжя. Фактичні обставини посвідчення цього договору не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що в травні 2002 року, дату не пам`ятає, їй зателефонувала ОСОБА_5 , запропонувала зустрітися, і вони зустрілися в кафе, навпроти заводу імені Корольова в Києві, де також перебувала ОСОБА_2 і незнайома, для неї, свідка, молода жінка на ім`я ОСОБА_6 . Ще по телефону ОСОБА_7 розповіла, що ОСОБА_8 хоче продати квартиру і купити будинок. В кафе ОСОБА_9 дістала конверт коричневого кольору, передала ОСОБА_10 і сказала: - три тисячі гривень, завдаток, а далі як домовлялися. При цьому в кафе не було ОСОБА_1 . Ця подія відбулася до 17 травня 2002 року. Пізніше подзвонила ОСОБА_5 і сказала, що майже купили квартиру.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали на одному підприємстві, знайомі з 1989 року. ОСОБА_1 казав, що з дружиною придбав будинок, але не казав за які кошти. Не може сказати в яких грошових одиницях придбавали будинок, та чи були у них інші доходи. Йому не відомо про продаж Борисовцями квартири. Додому до ОСОБА_1 приходив по робочим питанням, ремонту, допомогти меблі перенести, всього разів п`ять. Останній раз був дуже давно.

Судом встановлено, що згідно свідоцтву про розірвання шлюбу, виданому Відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області 27.09.2006 року, між чоловіком ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_2 27.09.2006 року розірвано шлюб, про що в Книзі розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №135 (т.1 а.с.5).

В довідці №5393 від 13.10.2006 року, виданою ОСОБА_1 Макарівською селищною Радою, зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_12 (т.1 а.а.7).

Відповідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.05.2002 року серії АЕК №108733, зареєстрованому в реєстрі за №1931, ОСОБА_2 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 3000.00 гривень, які продавець ОСОБА_13 отримала повністю від покупця ОСОБА_2 , яка згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 4823365 від 22.09.2004 року, реєстраційний номер:7567580, Макарівського бюро технічної інвентаризації, є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно договору купівлі-продажу від 18.05.2002 року (т.1 а.с.10, 103, 104, 113, 119, т.2 а.с.31, 93, т.3 а.с.119, 120, 131).

В копії трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 містяться відомості про прийом на роботу, а саме: з 27.09.1988 року по 09.12.1988 року працював учнем електромонтера Макарівського РЕС; з 12.03.1991 року по 07.04.1998 року працював електромонтером Макарівського РЕС; з 18.11.1998 року по30.06.2006 року працював майстром виробничої дільниці Макарівського РЕМ; з 05.09.2006 року по 07.02.2007 року працював в ТОВ «Універсал»; з 10.03.2007 року по 05.07.2011 працював в ТОВ «БМФ Енерготок» (т.3 а.с.78-80).

При вирішення спору суд керується вимогами ч.1 ст.60 СК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.12.2016 року у справі №6-1568цс16, єдиний унікальний номер справи 370/443/213ц, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: - час набуття майна: - кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безмовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, належними, допустимими, а позов таким, що не підлягає задоволенню за таких обставин.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.01.1992 року по 13.03.2006 року.

18.05.2002 року відповідачка ОСОБА_2 купила житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак під час розгляду справи позивачем не надано доказів тому, що джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Надана позивачем копія трудової книжки на його ім`я свідчить лише про час прийому на роботу, час звільнення з роботи, і ні яким чином не свідчить про отримані ним грошові доходи, також не свідчить про грошові доходи вкладені ним у придбання спірного майна.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безмовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Керуючись вимогами п.3 ч.1 ст.57, ст.60 СК України, ст.263-265ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого за час шлюбу.

Резолютивна частина судового рішення складена 07.10.2020 року.

Повний текст рішення бути складений 12.10.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складення повного його тексту.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Суддя