Номер провадження: 22-ц/813/7216/20
Номер справи місцевого суду: 522/6292/15-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/6292/15-ц

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/7216/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- заявник приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович,

- заінтересовані особи 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення, за участі заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою адвоката Федоренко Юрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Науменка А.В. 25 травня 2020 року, про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення,

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову суму у розмірі - 1 096 814, 98 грн., судовий збір у розмірі - 6428, 76 грн..

Позов обґрунтовано тим, що 25 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики відповідно до умов якого відповідач позичив у ОСОБА_2 гроші у сумі - 574 000 грн., що на день передачі грошей відповідно еквівалентові суми - 70 000 доларів США, забов`язався повернути не пізніше 15 листопада 2012 року. Однак, вказаний у договорі позики термін закінчився, а відповідач свої обов`язки не виконав (Т. 1, а. с. 3 8).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року вищезазначений позов було задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі - 1 096 814, 98 грн., судовий збір у розмірі - 6428, 76 грн..

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після всебічного дослідження матеріалів справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, тому вважав за необхідне їх задовольнити (Т. 1, а. с. 121 122).

У грудні 2019 року приватний виконавець Хлєбников О.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння ОСОБА_1 , а саме до нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 , Ѕ частини якого належить боржнику ОСОБА_1 ..

Подання про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщенняобґрунтовано тим, що за виконавчим листом № 522/6292/15-ц боржником є - ОСОБА_1 . Вимоги виконавчого документу до теперішнього часу не виконано, а боржник всебічно ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення. Зокрема боржник ухиляється від вільного допуску приватного виконавця до вищезазначеного приміщення для належного винесення постанови щодо опису й арешту майна для подальшої реалізації в рахунок погашення боргу. Приватний виконавець зазначає, що для реального виконання рішення суду необхідно здійснити примусове входження до нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 (Т. 5, а. с. 2 6).

У судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (Т. 5, а. с. 176).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року вищезазначене подання задоволено. Надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Хлєбникову О.В., а також іншим особам, що будуть залучені приватним виконавцем до проведення виконавчих дій, а саме: стягувачу або його представнику, що мають право брати участь у проведенні виконавчих дій в порядку статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження»; суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання, що залучається для проведення оцінки майна в порядку статті 20 ЗУ «Про виконавче провадження»; понятим, що залучаються при опису та арешту майна боржника в порядку статті 21 ЗУ «Про виконавче провадження», на примусове проникнення до нерухомого майна боржника, а саме до нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 , 1/2 частина якого належить боржнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що після вивчення матеріалів справи з яких вбачається, що боржник в добровільному порядку не виконує вимоги виконавчого документу, був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, у боржника не виявлене інше майно, а також в зв`язку з тим, що боржником не вжито жодних заходів щодо добровільного виконання вимог виконавчого документу, суд першої інстанції приходить до висновку, що подання приватного виконавця Хлєбникова О.В. про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи є обґрунтованим та підлягає задоволенню (Т. 5, а. с. 177 180).

В апеляційній скарзі адвокат Федоренко Ю.М., діючий від імені ОСОБА_1 ,просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення.Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені подання приватного виконавця про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

В апеляційній скарзі адвокат Федоренко Ю.М., діючий від імені ОСОБА_1 ,посилається на те, що ОСОБА_1 частково виконує рішення суду першої інстанції, шляхом стягнення на частку доходу заробітну плату, що є єдиним його доходом, що підтверджується довідкою з місця роботи. В своєму подані приватний виконавець вказує на те, що він прибув за вищезазначеною адресою, але двері йому ніхто не відкрив. Між тим, ОСОБА_1 не може знаходитись постійно в цьому приміщені, оскільки воно не є житловим і не є офіційним місцем проживання останнього. В разі завчасного повідомлення приватним виконавцем про намір оглянути приміщення, йому не буде створено жодних перешкод. Апелянт вважає, що примусове проникнення неминуче приведи до пошкодження вхідних дверей, що порушить майнові права інших співвласників, які не є боржниками у жодному проваджені (Т. 5, а. с. 195 196).

У письмових поясненнях, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу відхилити. Ухвалу суду першої інстанції про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення просить залишити без змін. Вказує на низку обставин, які, на думку ОСОБА_2 , свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду про стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.

Адвокат Федоренко Ю.М., діючий від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Приватний виконавець Хлєбников О.В. у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення просив залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв, клопотань не надали.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає законною та обґрунтованою ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення. Погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення вищевказаного подання. Вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов без порушень норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На виконанні приватного виконавця Хлєбникова О.В. перебуває виконавче провадження № 56996271 з примусового виконання виконавчого листа № 522/6292/15-ц виданого 13.05.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1 096 814,98 грн. та судового збору в розмірі 6 428,76 грн..

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .

13.08.2018 року приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено боржнику за адресою вказаною у виконавчому документі рекомендованою поштою з повідомленням про вручення відправлення. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 06.09.2018 року.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно. Попереджено про відповідальність за невиконання зазначених вимог. Боржником на адресу приватного виконавця направлено декларацію про доходи та майно фізичної особи.

Між тим, у вказаній декларації боржник не зазначив майно, що належить йому на праві власності, та не вказав рахунки у банківських установах.

Станом на теперішній час вимоги виконавчого документу боржником не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання боржником не здійснено.

Пояснень щодо причин невиконання виконавчого документу боржником не надано.

В декларації про доходи боржника був вказаний тільки рахунок в АТ КБ «ПриватБанк».

Однак, вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржник має відкриті рахунки в банківських установах, а саме: ПАТ «МТБ БАНК» та АБ «Південний», на які приватним виконавцем накладений арешт, однак коштів на арештованих рахунках недостатньо для задоволення вимог стягувача.

Згідно виписки АБ «Південний» за відкритим рахунком боржником 06.08.2018 року було здійснено фінансові операції щодо внесення готівки в розмірі 2 450,00 євро та 5 000 доларів США та зняття цих вказаних грошових коштів з рахунку на наступний день після внесення.

Вищевказаний виконавчий документ перебуває на виконанні у приватного виконавця після попереднього його пред`явлення до Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.

На запит приватного виконавця Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 18.04.2019 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 30.11.2012 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Також, відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року по справі № 522/6292/15-ц визначено частку майна та визнано за боржником - ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею - 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 30999596.

Але, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що станом на 02.11.2018, за боржником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею - 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано в установленому законом порядку, що унеможливлює подальше звернення стягнення на вказане нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, 02.11.2019 року приватним виконавцем до Приморського районного суду м. Одеси направлено подання в порядку статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» та статті 440 ЦПК України про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване належним чином, а саме: 1/2 частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею - 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 30999596, яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року по справі № 522/6292/15-ц.

За результатом розгляду вказаного у попередньому абзаці подання Приморським районним судом м. Одеси 16.11.2018 року постановлено ухвалу про задоволення подання та звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: 1/2 частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею - 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 30999596, яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року по справі № 522/6292/15-ц, при примусовому виконанні виконавчого листа № 522/6292/15-ц виданого 13.05.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1 096 814,98 грн. та судового збору в розмірі 6 428,76 грн..

Станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, боржник не вчинив дій щодо допуску в установленому законом порядку приватного виконавця до вищевказаного нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 30999596.

Між сторонами виконавчого провадження склалися правовідносини щодо вчинення виконавчих дій з метою виконання рішення суду про стягнення суми коштів.

За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України є основним законом України.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункт 4 частина 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не може знаходитись постійно в вищевказаному приміщені - офісі, оскільки воно не є житловим і не є офіційним місцем проживання останнього, в разі завчасного повідомлення приватним виконавцем про намір оглянути приміщення, йому не буде створено жодних перешкод, є такими, які не заслуговують на увагу суду, оскільки не підтверджені жодним із доказів наявних в матеріалах справи.

Апеляційний суд звертає увагу на наявність в матеріалах справи низки письмових доказів, якими підтверджується доводи подання приватного виконавця щодо свідомого невиконання ОСОБА_1 обов`язків щодо сплати коштів на користь ОСОБА_2 покладених на апелянта заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що примусове проникнення неминуче приведе до пошкодження вхідних дверей, що порушить майнові права інших співвласників, які не є боржниками у жодному проваджені, є припущенням апелянта, яке не заслуговує на увагу апеляційного суду.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Федоренка Ю.М., діючого від імені ОСОБА_1 , є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

За правилами, передбаченими пунктом 1 частини 1 статті 374, статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги адвоката Федоренка Ю.М., діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Згідно з пунктом 35 частини 1 статті 353, пунктом 2 частини 1 статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України після її перегляду в апеляційному порядку не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Федоренко Юрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про примусове проникнення до належного боржнику нежитлового приміщення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе