Справа № 201/4334/20
Провадження № 2/201/2181/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Хлібна база № 73» Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Хлібна база № 73» Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 4683,64 грн. та середнього заробітку за період затримки з дня звільнення по день розгляду справи судом в розмірі та судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень позивач в своїй позовній заяві посилалась на те, що наказом № 32-к/тр від 21 лютого 2020 року її звільнено за згодою сторін з посади інженера-технолога 1 категорії Державного підприємства «Хлібна база № 73» Державного агентства резерву України. На момент звільнення у відповідача виникла заборгованість по заробітній платі перед позивачем в розмірі 4683,64 грн. На момент подачі позову розрахунок відповідачем не проведено. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, в якому остання заперечувала проти обставин, викладених у відзиві та підтримала позовні вимоги./

Згідно із приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що наказом № 32-к/тр від 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звільнено за згодою сторін з посади інженера-технолога 1 категорії Державного підприємства «Хлібна база № 73» Державного агентства резерву України.

Згідно розрахункового листка за лютий 2020 року заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 4683,64 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку № 181 від 01 вересня 2020 року, виданої директором ДП «Хлібна база №73», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 384,80 грн., середньомісячна 4617,57 грн.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

У пункті 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз змісту частини другої статті 233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Вказана правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду |Касаційний цивільний суд, від 05.12.2018, № 134/1781/16-ц|61-23397св18.

Як вбачається із матеріалів справи, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 384,80 грн., а тому, з моменту звільнення позивача 21 лютого 2020 року по день ухвалення рішення по справі 07 жовтня 2020 року з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за період затримки з дня звільнення по день розгляду справи у сумі 60028,80 грн.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм трудового законодавства суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Хлібна база № 73» Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Хлібна база № 73» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 4683,64 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Хлібна база № 73» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримку розрахунку з дня звільнення по день розгляду справи в розмірі 60028,80 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Хлібна база № 73» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев