Справа № 450/1723/18 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/388/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати дочірнє підприємство (далі ДП) «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Державна акціонерна компанія (далі ДАК) «Автомобільні дороги України» в особі філії «Пустомитівська ДЕД» надати згоду на вилучення земельної ділянки, площею 0,1232 га, у його (позивача) власність для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що він є власником вказаного вище житлового будинку і з метою передачі йому у власність земельної ділянки, на якій знаходиться цей житловий будинок, для обслуговування житлового будинку, він звернувся до користувача земельної ділянки філії «Пустомитівська ДЕД» про надання згоди на вилучення земельної ділянки, однак, отримав відмову з тієї підстави, що земельна ділянка є власністю ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України м.Київ».

Зазначає, що на адвокатський запит він отримав інформацію, в тому числі й від ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України», про те, що земельна ділянка відноситься до земель транспорту і є державною власністю, знаходиться у постійному користуванні філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор», відтак вважає, що названа філія йому фактично відмовила у наданні згоди на вилучення земельної ділянки, а тому його порушене право може бути відновлене лише в судовому порядку.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 , просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом не було надано належної правової оцінки документам, що містяться в матеріалах справи і в яких вказується, що користувачем спірної земельної ділянки є відповідач.

Звертає увагу, що право позивача залишилось незахищеним.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім представника відповідача, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку на АДРЕСА_1 (а.с.7).

Спірна земельна ділянка в АДРЕСА_1 відноситься до категорії земель землі транспорту і є державною власністю (а.с.9).

Листом філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 13.11.2017 року №224 (а.с.8) позивача повідомлено, що названа філія не є власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 , а власником цієї земельної ділянки є ПАТ ДАК Автомобільні дороги України м.Київ.

ПАТ ДАК «Автомобфльні дороги України» у листі від 31.01.2018 року (а.с.10) повідомило, що названа Компанія, ДП «Львівський облавтодор» та його філія «Пустомитівська ДЕД» не є власниками спірної земельної ділянки. Земельна ділянка перебуває у постійному користуванні філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор», а житловий будинок, який розміщений на цій земельній ділянці, обліковується на балансі філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор».

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.13, п. «а» ч.1 ст.17 ЗК України, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України та місцевих державних адміністрацій.

Категорії земель України мають особливий правовий режим (ч.2 ст.18 ЗК).

Однією з категорій земель є землі транспорту (п. «ж» ч.1 ст.19 ЗК).

Відповідно до ч.1 ст.20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Частиною другою статті 20 ЗК України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель вказані у статті 21 ЗК України.

Згідно зі статтею 67 ЗК України, до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту.

Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно зі ст.84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч.1 ст.92 ЗК).

Частиною першою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною третьою статті 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч.5 ст.116 ЗК).

Так, зокрема, статтею 140 ЗК України визначені підстави припинення права власності на земельну ділянку, а саме: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою, які визначені статтею 141 ЗК України, є, зокрема: добровільна відмова від користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Порядок вилучення земельних ділянок регламентований статтею 149 ЗК України, якою передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи наведені вище норми ЗК України й те, що позивач пов`язує своє право на спірну земельну ділянку, яка є державною власністю, саме з набуттям ним права власності на жилий будинок, який розташований на цій земельній ділянці, тому заявлені ним вимоги до відповідача, як особи, яка має право постійного користування земельною ділянкою, про зобов`язання надати згоду на вилучення земельної ділянки, є безпідставними, оскільки це питання вирішується власником земельної ділянки в особі уповноважених на те органів виконавчої влади у встановленому законом порядку (ч.5 ст.116, п. «е» ч.1 ст.141 ЗК), якого позивач не дотримався.

У зв`язку з цим, безпідставними є посилання позивача в обгрунтування заявлених вимог на норму частини другої статті 123 ЗК України, оскільки норма цієї статті стосується порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а за позовними вимогами позивача, він бажає отримати спірну земельну ділянку у власність, а не користування, для чого ЗК України визначений інший порядок вирішення даного питання, як уже зазначалось вище, якого позивач не дотримався.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених до відповідача позовних вимог, а тому оскаржуване рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.