Справа № 202/8669/19
провадж. 2/0202/875/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 жовтня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А

при секретарі- Нетеса Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі у загальному провадженні цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.10.2006 року №3933 є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року у справі №202/3426/17 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 . 23.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. проведена державна реєстрація цієї квартири за набувачами. 31.07.2018 року на підставі договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. проведена державна реєстрація спірної квартири за відповідачем ОСОБА_6 , реєстровий номер 5814, номер запису про право власності 27274598.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.04.2019 року задоволено апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області, скасоване заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Посилаючись на положення статей 387, 388 ЦК України, позивач просив витребувати вказану квартиру із незаконного володіння відповідача та скасувати державну реєстрацію права власності, проведену приватними нотаріусами Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. і ОСОБА_7 від 23.07.2018 року і 31.07.2018 року відповідно.

На підтвердження позовних вимог позивач також указав, що спірна квартира до вибуття із комунальної власності на підставі заочного рішення суду приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не була, волевиявлення Дніпровської міської ради на вибуття цієї квартири із комунальної власності територіальної громади відсутнє.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, указуючи, що вона є добросовісним набувачем, право власності на спірну квартиру набула за відплатним договором, тому вважає, що спірна квартира не може бути в неї витребувана. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача, адвокат Цівань Н.В., підтримала позицію відповідача.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. направила на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі (а.с. 57).

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А. в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву, в котрій зазначила, що під час укладання договору купівлі - продажу між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 від 31.07.2018 року вона діяла відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та в неї не було підстав для відмови у вчиненні цих дій (а.с. 63,64).

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послух та дозвільних процедур в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений (а.с.155).

З`ясувавши всі обставини і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року визнано право власності за набувальною давністю за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 . 23.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. проведена державна реєстрація цієї квартири за вказаними особами. 31.07.2018 року на підставі договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. проведена державна реєстрація спірної квартири за відповідачем ОСОБА_1 , відповідачем у справі, реєстровий номер 5814, номер запису про право власності 27274598 (а.с.12-17,30).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.04.2019 року задоволено апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області, скасоване рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року про визнання за ОСОБА_9 права власності за набувальною давністю на вказану квартиру, у задоволенні позову відмовлено (а.с.18,19). Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Дніпровський апеляційний суд встановив, що спірна квартира приватизована не була, є об`єктом права комунальної власності, що унеможливлює визнання за позивачами (Малиніними) права власності за набувальною давністю, оскільки володіння майном не є добросовісним.

Відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 16.10.2006 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпра (а.с. 20,21).

Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном (ч.1 ст. 317ЦК).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 388 цього Кодексу визначено вичерпний перелік підстав, за яких власник може витребувати майно, придбане за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі, іншим шляхом.

В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Отже, встановивши, що спірна квартира вибула із комунальної власності територіальної громади в особі Дніпровської міської ради поза волею останньої, оскільки приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не була, суд вважає, що наявні правові підстави для витребування цієї квартири у відповідача ОСОБА_1 , навіть попри те, що вона є добросовісним набувачем.

У постанові від 16.06.2020 року у справі №3/266/15-ц Велика Палата Верховного Суду відзначила, що власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Тому не є ефективним способом захисту права власника для мети витребування ним його майна з чужого незаконного володіння оспорювання не тільки рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, але й договорів, інших правочинів щодо спірного майна та документів, що посвідчують відповідне право.

З огляду на встановлене, суд задовольняє позовні вимоги Дніпровської міської ради в частині витребування квартири АДРЕСА_2 у відповідача ОСОБА_1 .

Суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності, проведеної приватними нотаріусами Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. і ОСОБА_7 від 23.07.2018 року і 31.07.2018 року відповідно не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 27 цього Закону встановлено, що однією з підстав державної реєстрації є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У постанові від 30.06.2020 року у справі №19/028-10/13 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майном, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем (п.10.28).

Тож, правових підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги частково, стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 10 280 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.4,5,10,13,81,141, 259,263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (Код ) квартиру АДРЕСА_2 .

В решті позовних вимог Дніпровській міській раді відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 10 280 (десять тисяч двісті вісімдесят) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя Бєльченко Л.А.