Дата документу 09.10.2020
Справа № 501/1579/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року місто Чорноморськ Одеської області.

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ цивільну справу № 501/1579/17

за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2

до

відповідача: ОСОБА_2 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ,

відповідача: ОСОБА_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_3

третя особа: ОСОБА_4 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_4

предмет та підстави позову: про визнання договору удаваним правочином, визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2

предмет та підстави позову: про поділ спільного майна,

учасники справи не з`явились.

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне,

І. Виклад позиції заявника та представника позивача.

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним правочином, про визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя.

Заява обґрунтована тим, що з 06.06.1989 року по 03.10.2017 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ..

02.01.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка за довіреністью від імені ОСОБА_3 , був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_5 .

ОСОБА_3 не перебував з відповідачем ОСОБА_2 в родинних чи інших близьких (дружніх) відносинах. При укладені угоди сторони в дійсності мали на увазі договір купівлі-продажу, а не дарування, що є удаваним правочином.

Просила суд:

- визнати договір дарування квартири АДРЕСА_6 ) між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , укладений 02 січня 2002 року та посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. та внесений в реєстр за № 40 - удаваним, та вважати, що це договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 ) укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , укладений 02 січня 2002 року.

- визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 .

- припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_6 .

Згодом уточнила свої позовні вимоги (т.1, а.с. 92-96)

05.09.2017 року відповідачем ОСОБА_2 подано до Іллічівського міського суду зустрічну позовну заяву, в якій він заперечив роти визнання договору дарування удаваним, та просив: прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та поділити спільне майно, виділивши ОСОБА_1 на праві особистої власності автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI NF 486», номер шасі (кузова, рами) номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 стягнувши з неї на мою користь 91329,57 грн. та судові витрати по справі.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 до судового засідання не прибув, про причини неявки н повідомив, викликався оголошенням (т. 1, а.с. 224, 226).

Третя особа за первинним позовом ОСОБА_4 до судового засідання не прибула, про причини неявки н повідомила, викликався оголошенням (т. 1, а.с. 225,227).

І. Заяви (клопотання) учасників справи.

1.Зустрічна позовна заява (т.1, а.с. 31-33)

2.Клопотання про забезпечення позову (т.1, а.с. 37-38)

3.Заперечення на позовну заяву, клопотання про витребування доказів (т.1, а.с. 40-42)

4.Заява позивача за первинним позовом про забезпечення позову (т.1, а.с. 80-81)

5.Уточнена позовна заява (т.1, а.с. 92-96)

6.Клопотання про витребування доказів (т.1, а.с. 105-108)

7.Заява ОСОБА_6 (т.1, а.с. 165-166)

8.Заява ОСОБА_7 (т.1, а.с. 174-175)

9.Копія Заяви ОСОБА_8 (т.1, а.с. 181)

10.Заява про забезпечення доказів (т.1, а.с. 188-189)

11.Оголошення про виклик до судового засідання відповідача ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 224, 226)

12.Оголошення про виклик до судового засідання третю особу ОСОБА_4 (т. 1, а..с. 225,227)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 08 серпня 2017 року відкрито провадження по справі.

Ухвала від 08.08.2017 року вжито заходи забезпечення позову.

Ухвалою від 12 вересня 2017 року об`єднано в одне провадження перинний та зустрічний позов.

Ухвалою від 12 вересня 2017 року задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про витребування доказів.

Ухвалою від 12 вересня 2017 року задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвалою від 08 листопада 2017 року відмовлено у задоволені клопотання позивача за первинним позовом про забезпечення позову.

Ухвалою від 21 грудня 2017 року задоволено клопотання представника позивача за первинним позов про витребування доказів.

Ухвалою від 03 грудня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини.

З 06 червня 1989 року позивач за первинним позовом перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем за первинним позовом ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_3 , актовий запис № 1056 (т.1, а.с. 9).

Відповідно до Договору від 02.01.2002 року, серії АЕІ № 514215, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. та внесений в реєстр за № 40, ОСОБА_4 , яка діяла за довіреністю від ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 уклали договір дарування на квартиру АДРЕСА_5 , яка складається з приміщень: 1- коридору 6,0 кв.м., 2- туалет 1,1 кв.м., 3- ванної 3,2 кв.м., 4 кухні 10,9 кв., м., 5- - жилої 11,0 кв.м., 6 жилої 18,3 кв.м., балкону 1,7 кв.м., загальною площею 29,3 кв.м. (т.1, а.с. 11).

Згідно довідки про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.06.2017 року № 15-7756 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (т.1, а.с. 10).

Під час шлюбу, 30.01.2008 року, сторонами, за рахунок спільних грошей, було придбано автомобіль «CHEVROLET LACETTI NF 486», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я позивача за первинним позовом.

28 вересня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак З.І. (зареєстровано в реєстрі № 8813) відповідачем за первинним позовом ОСОБА_2 було придбано житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_7 , що підтверджується реєстраційним посвідченням та договором купівлі-продажу (т.1, а.с. 97,98).

05.09.2017 року відповідачем за первинним позовом ОСОБА_2 до Іллічівського міського суду подано зустрічну позовну заяву (т.1, а.с.31-33), в якій відповідач стверджує, що 02.01.2002 року було складено Договір серії АЕІ № 514215, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. та внесений в реєстр за № 40, за яким ОСОБА_4 , яка діяла за довіреністю від ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 було укладено саме договір дарування на квартиру АДРЕСА_5 , яка складається з приміщень: 1- коридору 6,0 кв.м., 2- туалет 1,1 кв.м., 3- ванної 3,2 кв.м., 4 кухні 10,9 кв., м., 5- - жилої 11,0 кв.м., 6 жилої 18,3 кв.м., балкону 1,7 кв.м., загальною площею 29,3 кв.м. (т.1, а.с. 11).

Відповідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 92248594) на праві приватної власності ОСОБА_1 належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,5 кв.м., на підставі договору дарування серії ВРР № 9920877, ВРР № 992089, р.№ 396 від 01.08.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Симон Є.Ю (т.1, а.с. 63).

Згідно заяви про згоду на розпорядження спільним майном подружжя від 31.01.2014 року, зареєстрованої в реєстрі за № 403, ОСОБА_2 надав згоду ОСОБА_1 на дарування ОСОБА_10 належних їй житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_7 за № 7 та укладення нею договорів дарування (т.1, а.с. 64).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого РЕВ № 3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, 30.01.2008 року автомобіль «CHEVROLET LACETTI NF 486», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 (т.1, а.с.34)

Відповідно до інвентаризаційної страви № 13247 на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 вищезазначену квартиру (т.1, а.с. 131-142).

Згідно інвентаризаційної страви № 1446 на будинок АДРЕСА_7 , ОСОБА_11 було продано ОСОБА_2 вищезазначений будинок (т. 1, а.с. 143-155).

Відповідно до договору міни квартир від 29.01.2012 року ОСОБА_12 передала у власність ОСОБА_13 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та прийняла від ОСОБА_13 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 (т.1, а.с. 178-180).

Відповідно письмових пояснень від 07.02.2018 року, ОСОБА_8 підтвердив, що 02.01.2002 року надав у борг родині ОСОБА_14 грошові кошти, в розмірі 11 500 доларів США на придбання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Гроші надав у борг, у зв`язку з тим, що добре знав родину ОСОБА_14 , бо вони працювали на підприємстві «Ростверк» за моїм керівництвом, кошти повертали частково з заробітної плати, але 5 000 доларів США мені повернула одноразово, пояснив це тим. Що було продано об`єкт нерухомості родичів ОСОБА_1 (т.1, а.с. 125).

Відповідно письмових пояснень від 12.06.2018 року, ОСОБА_6 підтвердила, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 була придбана з наступних підстав: у кінці 2001 року на початку 2002 року родина ОСОБА_14 взяла у борг у директора підприємства «Ростверк» кошти у розмірі 11 500 доларів США. На той час я працювала на цьому ж підприємстві бухгалтером, та всі операції про передачу коштів проходили в її присутності. З родиною ОСОБА_14 знайома з 1988 року, дружили родинами, хресна мати старшого сина ОСОБА_15 . Свідку відомо, що батьки ОСОБА_16 після продажу квартири бабусі в м. Одеса, дали їй 5000 доларів США для погашення боргу перед директором підприємства. Квартира була придбана для проживання в ній родини ОСОБА_14 (т.1, а.с. 165-166).

Відповідно письмових пояснень від 21.08.2018 року, ОСОБА_7 підтвердив, що його родина (є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) проживала у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку батьки купили за час перебування у шлюбі, батьки казали, що гроші на придбання квартири позичили у директора підприємства «Ростверк», а 5000 тисяч доларів США були надані батьками ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу перед директором підприємства. Ці кошти бабуся та дідусь отримали від продажу квартири бабусі ОСОБА_1 в місті Одеса. Квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 була розміняна на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 (власник ОСОБА_12 мати ОСОБА_1 ) з ціллю проживання там моїх бабусі та дідуся (т.1, а.с. 174-175).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що сторони по справі відомі йому давно, працювали у нього, стосунки були приятельські, звертались в осені 2002 року до нього з проханням надати кошти на придбання квартири гроші повернули, тому що продали квартиру родичі. Брали у борг приблизно 11 тисяч доларів, сказали що будуть купувати квартиру у м. Чорноморськ, гроші надав родині (т.2, а.с. 11-12).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що позивача за первинним позовом ОСОБА_1 знає з дитинства, квартиру допомагали купувати батьки ОСОБА_16 , дали гроші на неї, з розмов у родині відомо, що брали гроші в борг ще й на роботі, продали квартиру в Одесі та таким чином погасили борг (т.2, а.с. 12-13).

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що знайома зі сторонами давно, приблизно з 1983 року, у 2001 році придбали квартиру, гроші на квартиру брали в борг, борг допомагали повертати батьки (т.2, а.с.31).

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що знайома зі сторонами, мали приятельські відносини, дружили родинами, кошти на придбання квартири їм позичив директор, відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 їй не знайом, не відомо про те що він подарував квартиру (т.2, а.с. 31-32).

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що позивач за первинним позовом їй рідна дочка, спочатку жили разом зі сторонами, потім сторони позичили кошти у директора де працювали та придбали квартиру, виплачували позичені кошти частками, а потім продали квартиру бабусі позивача за первинним позовом та погасили до кінця борг (т.2, а.с.32-33).

V. Оцінка Суду.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Вимогами статей 202, 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, що встановлено статтею 718 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, позовні вимоги про визнання договору дарування від 02.01.2002 року, укладеного між відповідачами, удаваним та щодо визнання договору дарування договором купівлі-продажу підтверджується показами свідків по справі.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Як встановлено судом, спірний автомобіль не можливо виділити в натурі.

Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Такі ж роз`яснення містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі 6-2333цс15, - належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що первинний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору удаваним правочином, визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя є таким, що підлягає задоволенню.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя не підлягає.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263 265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним правочином, про визнання права власності на Ѕ частину спільного майна задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_6 ) між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , укладений 02 січня 2002 року та посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. та внесений в реєстр за № 40 - удаваним, та вважати, що це договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 ) укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , укладений 02 січня 2002 року.

Визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 за ОСОБА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_7 , як на майно придбане під час шлюбу.

Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину будинку АДРЕСА_7 , як на майно придбане під час шлюбу.

Визнати автомобіль «CHEVROLET LACETTI NF 486», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_1 , спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частка.

Виділити автомобіль «CHEVROLET LACETTI NF 486", 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 , водночас припинив право власності ОСОБА_1 на вказаний автомобіль, стягнув з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 компенсацію за її частку в спільному майні подружжя (автомобіль) - 91329,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) понесені судові витрати а саме: судовий збір в розмірі 1 952,40 грн.(одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 40 копійок).

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 09 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.