Ухвала

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа №553/1748/19

провадження № 61-4853ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 17 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Сервіс Плюс» до ОСОБА_1 » про стягнення боргу за послуги з управління будинком,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ТОВ «Управляюча компанія «Сервіс Плюс» звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь 3 443, 63 грн боргу за послуги управління будинком, 3% річних у розмірі 65,20 грн та 197,70 грн інфляційних нарахувань, а всього 3 705,53 грн. Також просило стягнути судові витрати у розмірі 4 921,00 грн, що складаються з 1 921,00 грн судового збору, сплаченого за подачу позову до суду та 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заявлені вимоги мотивовані несплатою відповідачем коштів за послуги з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2020 року, позов ТОВ "Управляюча компанія "Сервіс Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з управління будинком задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Управляюча компанія "Сервіс Плюс" заборгованість в сумі 3 705,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Управляюча компанія "Сервіс Плюс" витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн, судовий збір в сумі 1 921,00 грн, а всього 2 321,00 грн.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 17 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2020 року, в якій заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2 102,00 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру: стягнення 3 443, 63 грн боргу за послуги управління будинком, 3% річних у розмірі 65,20 грн та 197,70 грн інфляційних нарахувань, а всього 3 705,53 грн.

Справа є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 210 200,00 грн (2 102,00 грн х 100).

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення ухвалено у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 17 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Сервіс Плюс» до ОСОБА_1 » про стягнення боргу за послуги з управління будинком.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді : Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко