Справа № 344/873/16-ц
Провадження № 2/344/36/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Стефанець Г.Я., Підхомної Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу крамниці недійсним та застосування двосторонньої реституції, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 . З урахуванням уточнення позовних вимог просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу серії та номер 3350 від 07.10.2015 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем; стягнути з відповідача ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 377712,00 грн., а також 500 тис. грн. завданої моральної шкоди, а також судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що відповідач ОСОБА_5 , по підроблених документах, без її згоди, уклав договір купівлі-продажу належної їй на праві приватної власності крамниці по АДРЕСА_1 з померлим на момент укладення договору ОСОБА_6 , чим заподіяв їй матеріальну та моральну шкоду. З моменту фіктивної реєстрації права власності на крамницю по АДРЕСА_1 - з 15 жовтня 2015 року, відповідач продовжував незаконно володіти приміщенням та не оплачував їй орендну плату до квітня 2017 року, тобто напротязі 18 місяців. Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення, укладеного між нею та ОСОБА_5 15 березня 2011 року, розмір оренди становив 6400 грн., що на той час по курсу НБУ складало 800 доларів США. Між ними була усна домовленість, що в подальшому орендна плата буде становити еквівалент 800 доларів США по курсу НБУ. Отже, за весь час незаконного володіння магазином відповідачем, нею недоотримано дохід в сумі 14400,00 доларів США (800 х 18 міс = 14400), що станом на 13 липня 2018 року по курсу НБУ становить 377712,00 грн. (14400.00 х 26,23 = 377712,00). Окрім того, внаслідок неправомірних дій відповідача їй також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями. Ці страждання призвели до негативних змін у її житті, які виразились в щоденних думках про втрату приміщення магазину, прибутків від нього та про боргові зобов`язання перед банківськими установами і наслідки погашення кредиту, побоювання можливої конфіскації квартири. Негативні переживання та думки, емоційні реакції при згадуванні про вищесказані наслідки, переживання за майбутнє своїх синів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, яка виразилась в неодноразових зверненнях повернути їй право власності на своє майно, призвели до тяжкого онкологічного захворювання, яке вона лікує по даний час. Моральну шкоду позивачка оцінює в 500 000 грн.

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовського С.О. від 10.02.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 29-30, т.1).

У зв`язку із закінченням 23.01.2017 року п`ятирічного строку призначення судді ОСОБА_7 вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 6 від 26.01.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи. Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Мелещенко Л.В. (а.с. 136, 137, т. 1).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді ОСОБА_8 вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 141, т. 1).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 142, т. 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 143, т. 1).

В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Федів І.І. заперечив позовні вимоги, посилаючись на те, що під час укладення договору купівлі-продажу від 07.10.2015 року сторонами цього договору - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були дотримані всі вимоги, що встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України. Під час посвідчення правочину приватним нотаріусом було перевірено та встановлено обсяг дієздатності сторін правочину, наявність у продавця приміщення крамниці права власності на відчужуване майно, відсутність заборон та обмежень на відчуження крамниці. Відчужена крамниця передана продавцем покупцю в день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 07.10.2015 року та до її відчуження перебувала виключно у власності ОСОБА_6 . Посилаючись на приписи статей 330, 388 ЦК України, відповідач вказує, що ОСОБА_9 був на момент укладення договору добросовісним набувачем приміщення крамниці, оскільки на час укладення спірної угоди він не знав та не міг знати про те, що ОСОБА_6 незаконно відчужувалось майно на користь відповідача під час вчинення оспорюваного правочину. За таких обставин відсутні визначені законом підстави для визнання цього договору недійсним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.08.2006 року, ОСОБА_1 належить 1/1 частки приватної власності на крамницю по АДРЕСА_1 (а.с. 6, т. 1).

З архівного витягу рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.08.2003 року № 363 вбачається, що підприємцю ОСОБА_1 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,0132 га на АДРЕСА_1 , за рахунок земель запасу міської ради (а.с. 9).

Як вбачається з договору іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.04.2008 року, ОСОБА_1 , як іпотекодавець, передала в іпотеку ВАТ «Універсал Банк», як іпотекодержателю, крамницю, загальною площею 71,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.08.2006 року (а.с. 11-12, т. 1).

З договору оренди нежитлових приміщень від 15.03.2011 року вбачається, що ОСОБА_10 передала приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване у АДРЕСА_1 в оренду ОСОБА_11 для здійснення підприємницької діяльності, строком на 2 роки 7 місяців (а.с. 13-14, т. 1).

Згідно договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 3350, відповідач прийняв у власність крамницю, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 15, т. 1).

Із наданих приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. копій документів, які слугували підставою для посвідчення спірного договору купівлі-продажу, на ухвалу суду від 20.07.2017 року, вбачається, що нотаріусу подано заяву від імені ОСОБА_6 , якою заявник підтверджує, що крамниця АДРЕСА_1 є його особистою власністю (а.с. 164, т. 1) та заяву від імені ОСОБА_5 , якою заявник підтверджує, що на момент придбання за договором купівлі-продажу крамниці АДРЕСА_1 , грошові кошти є його особистою власністю (а.с. 165, т. 1), інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається що крамниця за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_6 (частка 1/1), на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданого 10.08.2015 року державним реєстратором Соловій В.В. (а.с. 171 т. 1), свідоцтво про право власності від 10.08.2015 року про право власності ОСОБА_6 на спірну крамницю (а.с. 177, т. 1).

Матеріалами витребуваної згідно ухвали суду від 20.07.2017 року копії реєстраційної справи (а.с. 2-109, т. 2), вбачається, що до реєстраційної справи долучено довідку від 30.07.2015 року №1276, видану обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське ОБТІ», згідно якої крамниця на АДРЕСА_1 (а.с. 28, т. 2).

03.08.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області Соловій В.В. прийнято рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи за реєстраційним номером 01, у зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна крамниці АДРЕСА_1 (а.с. 46, т. 2).

У матеріалах реєстраційної справи наявна копія Договору № 1 на дольову участь у будівництві нежитлового приміщення від 03.08.2015 року, за умовами якого ОСОБА_6 , як виконавець, приймає на себе зобов`язання по будівництву та здачі в експлуатацію нежитлового приміщення крамниці АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , як інвестор, приймає на себе зобов`язання по інвестуванню коштів на будівництво вказаного нежитлового приміщення (а.с. 52, т. 2).

Згідно копії Акту прийому-передачі приміщень від 06.08.2015 року ОСОБА_6 прийняв від ОСОБА_1 спірне нежитлове приміщення (а.с. 57, т. 2).

05.08.2015 року видано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 59-60, т. 2).

10.08.2015 року державним реєстратором Соловій В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23525748, яким вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності, розмір частки: 1/1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (а.с. 69, т. 2) та цього ж дня ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право власності на крамницю адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,2 кв.м. (а.с. 70, т. 2).

07.10.2015 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. проведено державну реєстрацію права власності на спірну крамницю за ОСОБА_5 (а.с. 88-89, т. 2).

Наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Карлови Вари Чеської Республіки (а.с. 117-118, 119-120, 122, 123, т. 2).

Також, як слідує з матеріалів справи, за фактом незаконного заволодіння невідомими особами належною ОСОБА_1 крамницею по АДРЕСА_1 в особливо великих розмірах на суму 478 000 грн., внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2015 року за № 0005385 (а.с. 106 т. 1, а.с. 1, т. 2). В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2017 року ухвалено накласти арешт на торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом заборони на його розпорядження (а.с. 146-149, т. 1).

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом статей 316, 317, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому, саме волевиявлення є важливим зовнішнім проявом будь-якого укладеного правочину. Волевиявлення має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку в результаті укладення будь-якого правочину.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 (далі - Постанова), судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктом 8 Постанови визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Згідно з роз`ясненями, викладеними в абз. 5 п. 5 Постанови, відповідно до ст.ст. 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, зокрема, співвласником спірного майна, якими й були у справі позивачі, як співвласники багатоквартирного будинку, у тому числі допоміжних приміщень.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі.

Як передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

У ст. 8 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року зазначено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін`юст.

Наказом № 595/5 від 17.04.2012 року «Про впорядкування відносин, пов`язаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено форми заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в яких вказана як обов`язкова для заповнення графа «підпис заявника».

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як слідує з матеріалів справи, державним реєстратором, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності, розмір частки: 1/1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 . Згідно договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., ОСОБА_6 передав, а відповідач ОСОБА_5 прийняв у власність крамницю, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , таким чином право власності перейшло до останнього.

При цьому наявними у матеріалах справи доказами достовірно підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 117-118, т. 2).

Таким чином, держаний реєстратор при прийнятті рішення про реєстрацію права власності не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на спірну крамницю, що призвело до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , як законного власника об`єкта нерухомості.

Наявні та досліджені в судовому засіданні докази у справі в їх сукупності свідчать про те, що відповідач по підроблених документах, без відома позивачки, яка є фактичним власником крамниці по АДРЕСА_1 , за відсутності її волевиявлення, спрямованого на вчинення правочину по відчуженню належного їй нерухомого майна, 07.10.2015 року уклав договір купівлі-продажу даної крамниці з ОСОБА_6 , який 24.12.2012 року, до моменту укладення спірного договору, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 117-118, т. 2).

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2015 року недійсним, відповідають вимогам закону, зібраним доказам та обставинам справи, оскільки договір купівлі-продажу від 07.10.2015 року укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, за відсутності волевиявлення власника ОСОБА_1 , спрямованого на вчинення правочину по відчуженню належного їй нерухомого майна, що відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Зважаючи на встановлені судом обставини, вбачається, що спірна крамниця продовжує перебувати у оренді у відповідача, оскільки Договір оренди нежитлового приміщення у встановленому законом порядку не розірвано, а тому продовжує діяти на аналогічний період за правилами ст. 764 ЦК України.

Як слідує з розрахунку, проведеного позивачкою, з моменту фіктивної реєстрації права власності на крамницю по АДРЕСА_1 , тобто з 15 жовтня 2015 року, відповідач продовжував незаконно володіти приміщенням та не оплачував ОСОБА_1 орендну плату до квітня 2017 року, тобто на протязі 18 місяців. Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення, укладеного між позивачкою та ОСОБА_11 15 березня 2011 року, розмір оренди становив 6400 грн., що на той час по курсу НБУ складало 800 доларів США. Отже, за весь час незаконного володіння магазином відповідачем ОСОБА_1 недоотримано дохід в сумі 14400,00 доларів США (800 доларів США x 18 міс = 14400 доларів США), що станом на 13 липня 2018 року курсу НБУ становить 377712,00 грн. (14400.00 доларів США x 26,23 = 377712,00 грн.). Таким чином, матеріальна шкода, яка полягає у втраті орендної плати внаслідок укладення недійсного договору, становить 377712,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує глибину душевних страждань, наслідки, вимушені зміни у житті, та приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу серії та номер 3350 від 07.10.2015 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 377712,00 грн. та 2 000 тис. грн. завданої моральної шкоди.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. витрат, понесених по оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 13.10.2020 року.