Ухвала

Іменем України

06 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 274/1067/18 (№ 4-с/0274/15/20)

провадження № 61-13745ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість

за кредитним договором № б/н від 14 березня 2014 року у розмірі

11 187,11 грн, з яких 4 155,72 грн - заборгованість за кредитом, 6 022,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 508,91 грн - штраф (процентна складова).

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 231,41 грн.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 13 травня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О. визнано неподаною та повернуто заявникові.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

10 серпня 2020 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку надіслала

на електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргуна ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 липня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 рокукасаційну скаргу

ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 липня

2020 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала (провадження № 61-11415ск20).

Вказану ухвалу Верховного Суду ОСОБА_1 отримала 04 вересня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення

з наявним підписом заявника.

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису повторно подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Крім цього, ОСОБА_1 подала клопотання, в якому просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на його пропуск

у зв`язку з хворобою, яка завадила їй подати касаційну скаргу

у передбачений законом строк, оскільки лікарні були закриті на час пандемії коронавірусної хвороби «COVID-19» й потрібно лікуватися вдома. Зазначає, що копію оскаржуваної ухвали Житомирського апеляційного суду від 06 липня 2020 року нею було отримано поштовим зв`язком лише 31 липня 2020 року.

Розглянувши вказані процесуальні документи, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня

2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня

2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року

№ 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року

№ 641, карантин продовжувався відповідно до 24 квітня, до 11 травня,

до 22 червня 2020 року, до 31 липня 2020 року, до 31 серпня 2020 року на усій території України.

Відповідно до пункту 12 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року

№ 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»

(далі - Закон № 540-ІХ) розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року

№ 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-IX), яким законодавець по-іншому врегулював питання перебігу процесуальних строків під час дії карантину, які були продовжені на строк дії карантину Законом № 540-ІХ.

Згідно з пунктом 2 Закону № 731-IX пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону

№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк після набрання чинності Законом № 731-IX закінчився

06 серпня 2020 року.

Ураховуючи наведене, а також те, що ухвалу Верховного Суду від 12 серпня 2020 року про повернення первинно поданої касаційної скарги ОСОБА_1 отримала 04 вересня 2020 року, колегія суддів вважає, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин,

а тому його слід поновити.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що повертаючи їй апеляційну скаргу на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року судом апеляційної інстанції порушено норми Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про судовий збір» та ЦПК України, у зв`язку із чим її позбавлено права на доступу до суду. Вважає, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пунктів 2, 6, 8, 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а також на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, на її думку, вона є споживачем кредитних послуг. Крім того, підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 вказує те, що в ухваленні судового рішення апеляційним судом брав участь суддя, якому було заявлено відвід.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам

статті 356 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених

у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного

її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Встановлено, що у травні 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 13 травня 2020 року, у якій посилалася на те, що звільнена від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір»

у зв`язку з тяжким матеріальним становищем та незадовільним станом здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме заявнику було запропоновано сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги

у розмірі 420,40 грн.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження викладених нею підстав для звільнення від сплати судового збору.

На виконання вимог вищевказаної ухвали ОСОБА_1 подала заяву на усунення недоліків апеляційної скарги з посиланням на те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пунктів 2, 6, 8, 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а також на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, на її думку, вона

є споживачем.

Встановивши, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, визначених

пунктами 2, 6, 8, 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», яким надано пільги зі сплати судового збору, а також не була позивачем

у справі в розуміннічастини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а була відповідачем, суд апеляційної інстанції, керуючись нормами статей 185, 357 ЦПК України, дійшов вірного висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та її повернення з підстав не виконання вимог ухвали Житомирського апеляційного суду від 01 червня

2020 року.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції порушив право заявника на апеляційний перегляд справи, тим самим обмеживши їй доступ до суду, а також про те, що ОСОБА_1 є споживачем, а тому на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення

у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення передбаченого цим Законом.

За своїм змістом вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У статті 4 Закону України «Про судовий збір» також не визначено розмір ставки судового збору за подання скарги на дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з тим, що за подання до суду першої інстанції скарги на дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця судовий збір не справляється. Проте, цей висновок не впливає на оцінку правомірності оскаржуваної ухвали апеляційного суду, оскільки предметом дослідження є не питання сплати судового збору за подання скарги до суду першої інстанції, а необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановлену за результатами вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження

з перегляду ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця.

У статті 3 Закону України «Про судовий збір» серед об`єктів справляння судового збору визначено, що такий збір сплачується, зокрема за подання до суду апеляційної та касаційної скарг на судові рішення.

За змістом статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року, прийнятій у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18) зроблено висновок, що за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, особою, яка не належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору або стосовно яких законодавцем прямо встановлені пільги щодо сплати судового збору, судовий збір сплачується

у розмірі, передбаченому підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18) та Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 752/7347/16-ц (провадження № 61-10168сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, що якщо за подання скарги на дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця до суду першої інстанції законом не встановлено для заявника обов`язок сплачувати судовий збір, то в разі оскарження заінтересованою особою постановленого судом першої інстанції судового рішення за результатами розгляду зазначеної скарги судовий збір справляється на загальних підставах, встановлених у підпункті 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Разом із цим, частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки предметом судового розгляду суду першої інстанції було оскарження дії та бездіяльність приватного виконавця, зокрема постанови про накладення арешту на рахунки, що не пов`язано з порушенням прав споживачів у справі (№ 274/1067/18), де заявник була відповідачем.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на те, що відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору, є неправомірними, виходячи з того, що за змістом цієї норми права від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі: у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Проте, оскільки

у справі (№ 274/1067/18) ОСОБА_1 була відповідачем, а не позивачем, відсутні підстави для звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги з цих підстав.

Безпідставними також є доводи ОСОБА_1 про наявність у неї пільг щодо сплати судового збору на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що пільги щодо сплати судового збору мають інваліди Великої Вітчизняної війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них

у встановленому порядку особи, з огляду на таке.

За змістом частини другої статті 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року

№ 3551-ХІІ «Про ветеранів війти, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Ураховуючи, що спірні правовідносини у справі (№ 274/1067/18) виникли не

з приводу питань, пов`язаних із соціальним захистом ОСОБА_1 , як ветерана війни - учасника бойових дій, інваліда війни або учасника війни, тому з цих підстав вона не може бути звільнена від сплати судового збору.

Також, судом апеляційної інстанції надано оцінку доводам заявника щодо звільнення її від сплати судового збору підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як особи з інвалідністю I та II груп, законного представника дітей з інвалідністю і недієздатних осіб

з інвалідністю, та не встановив таких підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає доводи касаційної скарги про обмеження права на суд безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не

є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права ОСОБА_1 не порушені, оскільки вона не довела наявності обставин для звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

За таких обставин висновки апеляційного суду про невідповідність апеляційної скарги заявників вимогам статей 185, 357 ЦПК України у зв`язку з несплатою судового збору є правильними.

Крім того, доводи касаційноїскарги щодо постановлення ухвали суддею, якому заявлено відвід, є безпідставними, оскільки ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Трояновської Г. С. відмовлено за безпідставністю.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 06 липня

2020 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 06 липня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 липня

2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць