Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 638/18452/18

провадження № 61-19893св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 червня 2019 року у складі судді Цвірюка Д. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Бурлака І. В., Пилипчук Н. П.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка є її рідною тіткою.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після ОСОБА_2 була її дочка ОСОБА_3 .

Вона є спадкоємцем другої черги в порядку спадкування за правом представлення як племінниця ОСОБА_2 .

Їй було достовірно відомо, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_3 .

Про смерть ОСОБА_3 , дочки спадкодавця, їй стало відомо взимку 2017 року.

16 січня 2018 року вона звернулась до Десятої Харківської державної нотаріальної контори (далі - Десята ХДНК) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру, однак листом від 16 січня 2018 року № 107/01-16 отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадщина не була прийнята дочкою ОСОБА_2 .

Їй стало відомо про неприйняття спадщини дочкою померлої та виникнення у неї права на спадкове майно саме 16 січня 2018 року після отримання нотаріальної відмови.

13 лютого 2018 року вона звернулася до Десятої ХДНК із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , однак отримала відмову у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини, відсутністю підтвердження родинних зв`язків з померлою та відсутністю оригіналу документу, що підтверджує право власності на спадкове майно (квартиру).

У подальшому вона звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області із заявою про становлення факту родинних зв`язків із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , рішенням якого від 17 травня 2018 року, яке набрало законної сили, зазначені факти було встановлено.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просила визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , поважною та надати їй додатковий строк тривалістю один місяць для подання до Десятої ХДНК заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено додатковий строк ОСОБА_1 тривалістю один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишено за позивачем.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що після смерті ОСОБА_2 позивач є спадкоємцем за законом, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертались, позивач вчасно не звернулася до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини, у зв`язку із тим, що не знала про неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги, а територіальна громада не зверталася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, а тому пропущений строк для прийняття спадщини позивачем суд визнає поважним. Суд вважає достатнім строк терміном один місяць для подання ОСОБА_1 заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 червня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року Харківська міська рада подала касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо підстав вважати ОСОБА_3 такою, що прийняла спадщину на підставі постійного проживання разом із ОСОБА_2 на час смерті, то ОСОБА_3 повинна була звернутися до нотаріальної контори у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, тобто до 16 січня 2017 року.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачу було достовірно відомо про смерть ОСОБА_3 взимку 2017 року, проте ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише 16 січня 2018 року, тобто через рік з моменту фактичного неприйняття спадщини ОСОБА_3 .

Неможливо й вважати поважною причиною тривалий процес встановлення Дергачівським районним судом міста Харкова факту родинних відносин між фізичними особами у цивільній справі № 619/924/18.

Визначений судом додатковий строк для подання ОСОБА_1 заяви до нотаріуса без доведеності дійсно поважних причин такого пропущеного строку, суттєво впливає на майнові права Харківської міської ради, зокрема щодо можливості визнання спірної квартири відумерлою спадщиною та передачі її до комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Булига В. О. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що посилання Харківської міської ради на правові позиції Верховного Суду не містять жодної заборони вважати поважною обставину, яку в даному випадку суд першої інстанції визнав поважною. Вичерпний перелік таких обставин не встановлений ні законом, ні правовими позиціями Верховного Суду.

Відсутні правові підстави для задоволення касаційної скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Дзержинського районного суду міста Харкова.

17 грудня 2019 року справа № 638/18452/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивач ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_2 та двоюрідною сестрою ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала останній на праві власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_2 та двоюрідна сестра позивача.

16 січня 2018 року ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 звернулася до Десятої ХДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , а саме на квартиру, отриману ОСОБА_3 у спадщину після смерті матері ОСОБА_2 .

Проте ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено, що згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 50402886 від 22 грудня 2017 року відомості про спадкову справу після смерті ОСОБА_2 відсутні. ОСОБА_3 у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином у ОСОБА_3 відсутній факт прийняття спадщини після ОСОБА_2

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Десятої ХДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , проте отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також відсутні докази родинного зв`язку із померлою.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропущений нею з поважних причин, оскільки вона достеменно знала, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_3 . При цьому їй не було відомо про неприйняття спадщини ОСОБА_3 після смерті її матері.

Також зазначила про те, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не має.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 поважними причинами пропуску строку указала на відсутність інформації про неприйняття спадщини спадкоємцями першої черги, а саме ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наведені причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняла дії з прийняття спадщини протягом строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України. Доводи позивача про те, що вона не приймала спадщину, розраховуючи на те, що її двоюрідна сестра прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги, є припущенням та не є об`єктивною обставиною, яка відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої тітки, вважаючи, що об`єктивними поважними причинами пропуску позивачем цього строку є відсутність інформації про неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги, а саме ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак такі висновки є помилковими, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм статей 1270, 1272 ЦК України.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 760/583/14-ц (провадження № 61-27917св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 161/9998/17 (провадження № 61-16510св18), від 03 липня 2019 року у справі № 320/2866/17 (провадження № 61-12788св18), від 27 травня 2020 року у справі № 336/11727/17 (провадження № 61-14870св18), від 03 червня 2020 року у справі № 442/1652/18 (провадження № 61-4851св19).

Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановлені судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, але під час вирішення справи допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання апеляційної та касаційної скарг Харківська міська рада сплатила судовий збір в загальному розмірі 2 466,80 грн. Тому ці грошові кошти слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 2 466 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) гривень 80 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко І. М. Фаловська С. П. Штелик