Провадження № 22-ц/801/839/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокуСправа № 127/15045/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/15045/19 за позовом заступника керівника Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Желіховським В.М. в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області о 12 год 44 хв, повний текст складено 10 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

В травні 2019 року заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують починаючи з 04 квітня 2017 року (дата державної реєстрації права власності на нерухоме майно), без правовстановлюючих документів земельну ділянку площею 0,1570 га, кадастровий номер :00:003:1405, що розташована на території Літинської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування об`єкту нерухомого майна, який належить їм на праві спільної часткової власності.

На вищевказаній земельній ділянці розташована будівля «Універмагу» з прибудовами загальною площею 2130 кв.м., право власності на яку зареєстровано за відповідачами (розмір часток 1/2) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 квітня 2017 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 236, виданий 04 квітня 2017 року.

Земельна ділянка (цільове призначення - землі житлової та громадської забудови) площею 0,1570 га, згідно договору оренди земельної ділянки №25 від 14 березня 2012 року перебувала в оренді ОСОБА_4 .

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право користування вказаною земельною ділянкою на тих самих умовах і об`ємі, що і попередній власник нерухомого майна (відповідно до своїх часток у праві спільної часткової власності).

Однак, документи, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, у відповідачів відсутні, що не відповідає вимогам ст.125,126 Земельного Кодексу України та ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також відповідачами не здійснюється сплата місцевого податку за вищевказану земельну ділянку, яка використовується ними для задоволення власних потреб.

Так, згідно Положення про Комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого розпорядженням Літинської районної державної адміністрації від 19 грудня 2017 року №467, комісією на засіданні, яке відбулось 19 жовтня 2018 року, розглянуто листи Літинської селищної ради Літинського району щодо вирішення питання і винесення рішення щодо сплати відповідачами орендної плати за використання частини земельної ділянки площею 0,1570 га, кадастровий номер :00:003:1405, що розташована на території Літинської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , за 5 місяців 2017 року та 9 місяців 2018 року в загальному розмірі 81860,10 грн.

Також у вказаному Акті комісії, зазначено про необхідність відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відшкодувати визначені збитки не пізніше одного місця з дня його затвердження, даний акт ними отримано 28 грудня 2018 року.

Відповідачі в добровільному порядку кошти Літинській селищній раді не відшкодували.

Просили суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі по 40930,05 грн з кожного та стягнути судовий збір.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Літинська селищна рада, зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи та вимоги апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачі використовують земельну ділянку і не сплачують орендної плати, тому на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягає стягненню з відповідачів безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 81860,10 грн, з кожного по 40930,05 грн, за 5 місяців 2017 року та 9 місяців 2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до листів адресованих ОСОБА_1 за №400 від 29 серпня 2017 року (а.с.24) та ОСОБА_2 за №401 від 29 серпня 2017 року (а.с.25), Літинська селищна рада Літинського району Вінницької області повідомляла останніх щодо виниклої заборгованості по сплаті орендної плати за землю у розмірі 36973,50 грн, без нарахування штрафних санкцій та пені. Також було запропоновано відповідачам звернутися до селищної ради у визначений строк з метою вирішення питання щодо укладення договору орендної земельної ділянки. Дані листи були отримані відповідачами, що підтверджується копією рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.26).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 квітня 2017 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками (розмір часток 1/2) будівлі «Універмагу», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 236, виданий 04 квітня 2017 року (а.с.27 - 29).

Згідно Договору оренди земельної ділянки №25 від 14 березня 2012 року, який укладений між Літинською селищною радою та ОСОБА_4 , останній передано в оренду земельну ділянку площею 0,1570 га, кадастровий номер :00:003:1405, що розташована на території Літинської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 . перебувала в оренді ОСОБА_4 . Визначений розмір орендної плати орендної плати орендарем у грошовій формі з розрахунку 23,55 грн за 1 кв.м. території, що становить 6 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 3081,13 грн (а.с.30 - 33).

Відповідно до Акту передачі-прийому земельної ділянки ОСОБА_4 прийняла вищезазначену земельну ділянку, розташування якої зазначено відповідно до викопіювання з топографічного плану смт. Літин (а.с.33 - 34).

Як вбачається з матеріалів справи було створено комісію з визначення відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (а.с.39 - 45, 52).

Із листа селищної ради за №02-13/506 від 19 жовтня 2018 року та доданого до нього розрахунку витрат рада просила на засіданні комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та користувачам розглянути питання і винести рішення щодо сплати орендної плати за земельну ділянку, власниками (спадкоємцями) якої є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 . Розмір заборгованості орендної плати за 5 місяців 2017 року становить 29235,75 грн, розмір заборгованості орендної плати за 9 місяці 2018 року становить 52624,35 грн (а.с.37 - 38).

Літинська районна державна адміністрація Вінницької області на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за №01-37/582 від 05 жовтня 2018 року направила запрошення взяти участь у засіданні Комісії з визначення та відшкодування збитків, яке відбудеться 19 жовтня 2018 року о 10:00 год по розгляду звернення Літинської селищної ради від 23 травня 2018 року №260 щодо сплати орендної плати (а.с.46).

Відповідно до протоколу №5 засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 19 жовтня 2018 року (а.с.48 - 49) визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розмір збитків (втрат, у вигляді неодержаних доходів), які виникли внаслідок несплати ними орендної плати за період 2017-2018 роки використання земельної ділянки площею 0,1570 га в сумі 81860,10 грн та затверджено Акт Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (а.с.50 - 51).

Відповідно до листа на адресу відповідачам направлено копію розпорядження голови райдержадміністрації від 04 грудня 2018 року №405 «Про затвердження актів Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», який відповідно до рекомендованого повідомлення ними отримано (а.с.53 - 54).

Рішенням Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області №695 від 14 липня 2014 року, внесено зміни в регуляторний акт «Про встановлення розміру орендної плати за використання земель смт. Літин» (а.с.64 - 66).

Також відповідно до Додатку 1 до рішення сесії визначено розмір річної орендної плати за земельні ділянки комунальної власності Літинської територіальної громади у відсотках від грошової оцінки земельної ділянки (а.с.67 - 71).

Відповідно до листа обґрунтування визначений розрахунок втрат орендної плати за земельну ділянку комунальної власності на якій розміщена будівля власниками яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.74 - 77).

Як вбачається з Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за №465/0/198-19 від 04 вересня 2019 року, вартість земельної ділянки :00:003:1405, площею 0,1570 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована на території Літинської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 становить 1169405 грн (а.с.113).

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власників об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини 1 статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина 1 статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельною ділянкою - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені, та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками будівлі «Універмагу» з прибудовами загальною площею 2130 кв.м., а саме цегляна будівля "Універмагу" літ. "А", з цегляною прибудовою літ. "А1", залізобетонним підвалом літ. "п/А", ганками, загальною площею 2130 кв.м., в тому числі основною площею 1341,1 кв.м. 1968 року побудови, самочинно переобладнані приміщення: зал 1-1 площею 459,1 кв.м., туалет 1-3 площею 9,0 кв.м., зал 1-8 площею 432,1 кв.м., зал 1-13 площею 434,9 кв.м., право власності на яку зареєстровано за відповідачами (розмір часток по 1/2) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 квітня 2017 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 236, виданий 04 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. (а.с.27 - 29).

При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою відповідачами, зокрема укладення відповідного договору оренди з Літинською селищною радою та державної реєстрації такого права. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як фактичні користувачі земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегли у себе кошти, які мали заплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року справа №639/1414/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15, від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15, від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14.

За таких обставин, встановлено факт використання відповідачами земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження відповідачами коштів у розмірі орендної плати за її використання, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Фактичний розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати підтверджується протоколом №5 засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 19 жовтня 2018 року (а.с.48 - 49), визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розмір збитків (втрат, у вигляді неодержаних доходів), які виникли внаслідок несплати ними орендної плати за період 2017-2018 роки використання земельної ділянки площею 0,1570 га в сумі 81860,10 грн та затверджено Акт Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (а.с.50 - 51).

При розрахунку суми вказаних збитків, завданих Літинській селищній раді Літинського району Вінницької області, враховувалась нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на рік нарахування, площа земельної ділянки, площа приміщень, належних відповідачу на праві власності, ставка орендної плати відповідно до рішення Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області, понижуючий коефіцієнт до нормативної грошової оцінки землі, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи та узгоджується з вимогами відповідних нормативних актів.

Згідно пункту 37 договору оренди земельної ділянки №25 від 14 березня 2012 року, дія договору припиняється у разі, зокрема, смерті фізичної особи-орендаря.

Пунктом 40 цього договору передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Таким чином, договором встановлено, що до спадкоємців не переходять права на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря (як сталось в даному випадку), тому право оренди не перейшло до відповідачів, що спростовує доводи апеляційної скарги в тому, що орендна плата за місяць має становити 3081,13 грн.

Крім того, саме на землекористувача покладається обов`язок вчинення певних дій, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.