ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Андрушівського відділення «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» про визнання припиненим договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2012 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 875984,35 грн. (вісімсот сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 35 коп.), судовий збір у розмірі 3219,00 грн., а всього 879203,35 (вісімсот сімдесят дев`ять тисяч двісті три гривні 35 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 10000 грн.00 коп.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року вказане заочне рішення скасоване, та призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_4 ча, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі Андрушівського відділення "ПриватБанку", третя особа - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" про визнання припиненим договору поруки - задоволено.

Визнано припиненим договір поруки, укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" № МА - 36 - 07 від 17.12.2007 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року - скасувано в частині позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк про стягнення заборгованості та провадження у справі в цій частині позову - закрито.

Повідомлено ПАТ КБ ПриватБанк, що розгляд його позовних вимог до ПАТ Акцент-Банк про стягнення заборгованості - віднесено до юрисдикції господарських судів.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року скасовано в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк про стягнення заборгованості, справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року в нескасованій частині та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ ПриватБанк, треті особи ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки, та ухвалити нове, яким позов ПАТ КБ ПриватБанк задовольнити у повному обсязі, у задоволені зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року просить у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк відмовити повністю.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була укладена кредитна угода № МА-36-07 від 17 грудня 2007 року. Згідно п.1.1. цієї кредитної угоди предметом даної угоди є загальні умови і порядок надання банком, у рамках Програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Кредит надається при наявності вільних коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами Траншами кредиту (Транш визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу Траншу, надана в рамках кредитної угоди), сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену п.1.2. даної угоди. Згідно п.1.2. цієї кредитної угоди загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди: 100000 (сто тисяч) доларів США. Згідно п.1.3. цієї кредитної угоди термін повернення кредиту й окремих частин Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу Траншів кредиту, а також Графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу Траншів, але не пізніше 14 грудня 2012 року. Зазначений термін може бути змінений згідно п. п. 2.3.3., 2.4.1 даної угоди.

Відповідно до умов договору про видачу траншу № МА-36-07 від 17 грудня 2007 року, укладеному між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, встановленого п.1.2. кредитної угоди № МА-36-07 від 17.12.2007 року, а саме: в сумі траншу кредиту 100 000 доларів США з терміном повернення траншу кредиту і відсотків відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, тобто з 21.01.2008 року по 16.12.2010 року, а позичальник зобов`язався здійснювати погашення траншу кредиту і відсотків у порядку і терміни відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору).

Так, відповідно до укладеного договору № МА-36-07 від 17.12.2007 року ОСОБА_1 17.12.2007 року отримав кредит у сумі 100 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.12.2012 року, проте в порушення умов договору та вимог закону свої зобов`язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду Приватбанком. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 25.07.2012 року позичальник має заборгованість 110 845,03 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 56291,44 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом 35 468,85 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 13 776,62 дол. США; штраф (фіксована частина) 31,28 дол. США; штраф (процентна складова) - 5276,85 дол. США. стосуються на 25.07.2012 року позичальник має заборгованість 110 845,03 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 56291,44 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом 35 468,85 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 13 776,62 дол. США; штраф (фіксована частина) 31,28 дол. США; штраф (процентна складова) - 5276,85 дол. США.

Факт надання банком кредиту позичальнику ОСОБА_1 відповідно до вказаних умов кредитної угоди та договору про видачу траншу № МА-36-07 від 17 грудня 2007 року у розмірі 100 000 доларів США саме: 17.12.2007 року визнається сторонами у справі. Також встановлений судом факт погашення цього кредиту позичальником достроково, а саме: 18 січня 2008 року, що підтверджено квитанцією № 1 від 17 січня 2008 року та прибутковим касовим ордером № 1 від 18 січня 2008 року (а.с.201 том 1), та визнано ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач ОСОБА_3 14 листопада 2013 року звернувся до суду із зазначеним зустрічним позовом, за яким просив суд визнати договір поруки, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» № МА-36-07 від 17.12.2007 року припиненим. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була укладена кредитна угода, згідно п.1.1. якої надання коштів здійснюється окремими частинами траншами кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену у п.1.2 даної угоди, а згідно п.1.2 кредитної угоди загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди 100 000 доларів США. Згідно спірного договору поруки п.1: предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 , своїх обов`язків за кредитним договором № МА-36-07 від 17.12.2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 100 000 доларів США. Між тим в лютому 2011 року ОСОБА_3 дізнався, що укладені між банком та позичальником договір про видачу траншу № МА-36-07 від 17.12.2007 року та договір про видачу траншу № МА-36/2-07 від 17.01.2008 року по 100 000 доларів США кожний, а разом 200 000 доларів США. Обидва договори про видачу траншу укладені на основі підписаної раніше кредитної угоди. ОСОБА_3 не був повідомлений про підписання договорів траншу. Вважав, що кредитор та позичальник своїми діями змінили зобов`язання за кредитною угодою, чим збільшили обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3 без його згоди на це. Крім цього, вважав припиненим договір поруки на тій підставі, що зобов`язання за кредитною угодою та договором про видачу траншу № МА-36-07 від 17.12.2007 року виконані в повному обсязі. Згідно квитанції № 1 від 17.01.2008 року та прибуткового касового ордеру № 1 від 18.01.2008 року ОСОБА_1 погасив в повному обсязі кредит, комісії банку та проценти за користування кредитом відповідно до кредитної угоди та договору про видачу траншу № МА-36-07 від 17.12.2007 року. Позивач за зустрічним позовом вважав, що договір поруки № МА-36-07 від 17.12.2007 року є припиненим відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України.

Постановою Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року скасовано в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк про стягнення заборгованості, справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1,3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

У цьому випадку позов заявлено позивачем до боржника та поручителів, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителів відповідно до договору поруки збігається з обсягом відповідальності боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначений в частині першій цієї статті, а саме у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

18 січня 2008 року ОСОБА_1 достроково виконав зобов`язання за кредитним договором № МА-36-07 (т. 1, а. с. 172).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст. 554 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Враховуючи, ПАТ КБ ПриватБанк звернулося із позовними вимогами про стягнення заборгованості, яка погашена достроково позичальником, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог до ПАТ Акцент-Банк про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічні висновки неодноразово викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року № 14-40цс18, 21 березня 2018 року № 14-41цс18, 25 квітня 2018 року № 14-74цс18, 20 червня 2018 року № 14-224цс18, від 12 вересня 2018 року № 14-269цс18, від 03 квітня 2019 року № 14-662цс18 та інших і підстав для відступу від них не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича