Справа № 214/638/16-ц
провадження 2/216/119/20
РІШЕННЯ

іменем України

07 жовтня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Котенко А.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби, Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Лариса В`ячеславівна про встановлення батьківства та внесення відомостей про батька до актового запису про народження,

в с т а н о в и в:

02.02.2016 та уточнено 24.02.2016 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби, Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Лариса В`ячеславівна про встановлення батьківства та внесення відомостей про батька до актового запису про народження.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими вона мала знайомство та близькі стосунки із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась донька ОСОБА_5 . Шлюб між ними зареєстрований не був, однією сім`єю вони не проживали, хоч і підтримували тісні стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона зареєструвала народження доньки у Саксаганському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції, про що я отримала Свідоцтво пре народження НОМЕР_1 . Її ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою. По-батькові доньки вона записала « ОСОБА_6 » на честь справжнього батька. Прізвище доньці вона дала своє. При реєстрації народження доньки співробітники РАЦСУ витребували у неї інформацію про батька дитини. Вона надала їм дані про справжнього батька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ці дані, як їй було повідомлено, зберігаються в архівній справі Саксаганського відтяв РАЦС і до теперішнього часу. За життя ОСОБА_4 визнавав себе батьком ОСОБА_7 . Вони постійно спілкувалися. Він дуже часто забирав її до себе на вихідні. Приймав активну участь у її вихованні, надавав матеріальну підтримку. Доказом того, що ОСОБА_4 був батьком дитини є численні фото та відео які у них залишилися ОСОБА_4 збирався внести зміни про прізвище батька у Свідоцтво про народження дитини, однак за життя не встиг цього зробити. Він швидкоплинно та несподівано помер ІНФОРМАЦІЯ_4 Свідоцтва про смерть ОСОБА_4 у неї немає, оскільки вона не є його родичкою. Воно зберігається у його сина від першого шлюбу ОСОБА_2 . Вона намагалася встановити факт батьківства померлого ОСОБА_4 в порядку окремого провадження шляхом подання відповідної заяви до Саксаганського районного суду. Однак у судовому засіданні Відповідач ОСОБА_8 заявив, що оспорює факт батьківства. З цієї причини її Заява про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження була залишена без розгляду. Крім того зазначає, що Спадковим майном, право на яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 є житловий будинок А-1, житловою площею 36,4 кв.м., загальною площею 62,7 кв.м., з будівлями та спорудами (літня кухня Б, гараж В, вбиральня Г, сарай Е, огорожа, 1.2, водоколонка І, замощення II) , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 15 лютого 2016 року вона отримала листа від приватного нотаріуса Криворізького МНО Лігути Л.В. від 09.02.2015 року №65/02-14 з якого я дізналася, що 26.01.2016 вказаним нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вона подала приватному нотаріусу Криворізького МНО Лігуті Л.В. від імені її неповнолітньої доньки Заяву про прийняття нею спадщини після смерті її батька - ОСОБА_4 . Дана Заява міститься у матеріалах спадкової справи №190/2015. Дана заява подана в межах шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини. Спадкоємцями, які прийняли спадщину (шляхом подання відповідних заяв) після смерті ОСОБА_4 є двоє його дітей - ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_9 . Інших спадкоємців, що прийняли спадщину немає. Таким чином ОСОБА_9 має право на 1/2 частку всього майна, яке залишилося після смерті її батька, а саме: 1/2 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, що розташований по у АДРЕСА_1 . Оскільки строк для прийняття спадщини вже сплинув, а приватним нотаріусом КМНО Лігутою Л.В., без врахування інтересів малолітньої, вже видано Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно на все спадкове майно на користь одного із спадкоємців - ОСОБА_10 , то інший спадкоємець за законом - ОСОБА_9 має право вимагати перерозподілу спадщини або внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Однак, як відомо Позивачу - 05 лютого 2016 року було укладено Договір дарування житлового будинку, предметом якого є спадкове майно - житловий будинок з будівлями та спорудами. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького МНО Лігутою Л.В., реєстровий № 78. Згідно цього Договору успадковане ОСОБА_2 нерухоме майно було подароване його матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Від імені ОСОБА_2 договір було підписано його представником - ОСОБА_11 , що діяв згідно довіреності, посвідченої 28 листопада 2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В., реєстровий №1092. У зв`язку із укладенням зазначеного договору стало неможливим здійснення перерозподілу спадщини та внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку із відчуженням спадкового майна, єдиним, на думку Позивача, способом, захисту порушеного права малолітньої спадкоємиці та реалізації права на спадщину є визнання права на належну їй за законом частку спадкового майна, а саме на 1/2 частку житлового будинку будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , про що й ставиться відповідна позовна вимога.

17.02.2017 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання права на спадщину та визнання договору дарування частково недійсним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила встановити, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни до актового запису № 224 від 02.03.2006 року вчиненого Саксаганським відділом РАЦС КМУЮ Дніпропетровської області, зазначивши в графі «Батько» - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовну заяву не визнала, просила відмовити у її задоволенні. У своїх запереченнях на позовну заяву зазначила, що ОСОБА_4 , був її чоловіком. Шлюб вони розірвали у 1986 році. Після розірвання шлюбу з нею ОСОБА_6 дійсно мав знайомство з позивачкою, проте сталих відношень вони не мали, в шлюбі між собою не перебували, разом ніколи не проживали та спільного господарства не вели. За час їхнього знайомства кожен жив окремо, своїм особистим життям. Також вважає за необхідне зазначити, що навіть в останній рік життя, коли ОСОБА_6 хворів, Позивачка не виявляла до нього жодної турботи, не навідувала не піклувалась. Як їй стало відомо його навідувала та підгодовувала сусідка. Коли вона дізналась про важкий стан ОСОБА_6 , вона разом з сином ОСОБА_12 поклала його до лікарні. Там йому стало добре, його виписали та він самостійно повернувся додому, проте згубних звичок, що зашкодили його здоров`ю він так і не покинув. Окрім сина найближча родичка ОСОБА_6 це племінниця яка живе у м. Магадан Російської федерації, тому після смерті ОСОБА_6 витрати та клопоти з поховання вона взяла на себе. ОСОБА_6 можна охарактеризувати як добру, порядну, «м`яку» і наївну людину. Хоч спільне життя у них не склалось, проте після розлучення у нас залишились добрі відносини один до одного. Одного разу ОСОБА_6 зателефонував їй та розпитував, як матір двох дітей та як лікаря, про деякі особливості жіночої вагітності та терміни її виявлення, та повідомив, що дізнався про вагітність ОСОБА_13 , коли та перебувала на останніх строках вагітності. Тепер цей факт заслуговує на увагу, тому як є цікавим та підозрілим, коли вагітна жінка повідомляє про батьківство батьку дитини на останніх місяцях вагітності ніби через те, що сама тільки дізналась. З цього вона припускає, що у стосунках з Позивачкою, поряд з якою зростала дитина, ОСОБА_6 поводився шляхетно, та по відношенню до дитини зображував себе як батько. Проте, згідно діючого законодавства до дітей спадкодавця відносяться тільки ті діти, які є йому рідними по крові. Пасинки і падчерки до цієї групи осіб не входять. Підставою для встановлення факту батьківства, передусім є походження дитини від певної особи. А отже, з огляду на ефемерні позиції Позивачки, остання має доказувати не заявлене ставлення померлого до її дитини, а передусім доводити походження дитини від спадкодавця, тобто біологічного зв`язку між ними. Твердження про те, що померлий матеріально підтримував саме дитину не збігається з тією обставиною, що Позивачка має статус одинокої матері та у зв`язку з цим отримує допомогу. А відповідно з п. 9 Пленуму ВСУ Постанови № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», мати-одиначка - це жінка, яка утримує та виховує дитину сама. Позивачкою подано на розгляд суду докази лише того, що він усно називав себе батьком дівчини, ніяких доказів щодо цього (окрім слів свідків) заявниця суду не надає. При цьому навіть сама Позивачка, та й самі свідки зазначають, що спільно з померлим вони не проживали. Лише свідчення свідків, що померлий за життя сприймав себе батьком доньки Позивачки, не можуть бути прийняті як доказ того, що померлий дійсно є батьком дитини Позивачки. А тому враховуючи однобічність наданих доказів та з врахуванням фактичних обставин справи вбачається, що Позивачка заявила про те, що померлий є батьком її дитини лише після того, коли відкрилась спадщина за померлим. Про те, що вона має намір встановити факт батьківства для отримання спадщини та отримання соціальної допомоги на дитину у разі втрати годувальника, вона зазначила в своїй позовній заяві. Та з огляду на це вбачається, що Позивачка, не надавши належних доказів свого права вимоги та маніпулюючи законодавством, робить спробу необґрунтовано встановити батьківство. Даний факт може свідчити лише про зацікавленість позивачки в особистому матеріальному забезпеченні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_14 не визнав, просив відмовити у її задоволенні. В своїх запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 зазначив, що його померлий батько, ОСОБА_4 , дійсно досить давно мав знайомство з Позивачкою, проте сталих відношень вони не мали, разом ніколи не проживали та спільного господарства не вели. За час їхнього знайомства кожен проживав окремо, своїм особистим життям: проблемами, дозвіллям, відпочинками. Як до народження дитини Позивачки, так і після бачились вони дуже рідко. Родинних зв`язків з ним, заявниця та її донька не має. З його батьком, відвертої розмови про те чи може донька ОСОБА_13 бути його біологічною донькою в нього не було. За життя ніхто з них цього питання не порушував. Батько не вдавався в подробиці свого особистого життя, проте у розмовах він не використовував між ним та донькою Позивачки понять брат та сестра. Йому лише відомо, що вагітність Позивачки, яка от-от мала народить, була для батька несподіваною новиною. Він схильний вважати, що коли Позивачка приїздила до його батька з дитиною, останній ставився до дитини яка не має «офіційного тата» як батько: грався, пригощав солодощами. Проте участі у вихованні і житті дитини не приймав та і батьківського піклування не виявляв. Згідно діючого законодавства до дітей спадкодавця відносяться тільки ті діти, які є йому рідними по крові. Підставою для встановлення факту батьківства, передусім є походження дитини від певної особи. А отже, з огляду на ефемерні позиції Позивачки, остання має доказувати не заявлене ставлення померлого до її дитини, а передусім доводити походження дитини від спадкодавця, тобто біологічного зв`язку між ними. Позивачкою подано на розгляд суду докази лише того, що він усно називав себе батьком дівчини, ніяких доказів щодо цього (окрім слів свідків) заявниця суду не надає. При цьому навіть сама Позивачка, та й самі свідки зазначають, що спільно з померлим вони не проживали. Лише свідчення свідків, що померлий за життя сприймав себе батьком доньки Позивачки, не можуть бути прийняті як доказ того, що померлий дійсно є батьком дитини Позивачки. А тому враховуючи однобічність наданих доказів та з врахуванням фактичних обставин справи вбачається, що Позивачка заявила про те, що померлий є батьком її дитини лише після того, коли відкрилась спадщина за померлим. Про те, що вона має намір встановити факт батьківства для отримання спадщини та отримання соціальної допомоги на дитину у разі втрати годувальника, вона зазначила в своїй позовній заяві. Даний факт може свідчити лише про зацікавленість позивачки в особистому матеріальному забезпеченні. Та з огляду на це вбачається, що Позивачка, не надаючи належних доказів свого права вимоги та маніпулюючи законодавством, робить спробу встановити батьківство як таку собі формальність.

Представник третьої особи Криворізького центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області Паситниченко Л.Л. в судове засідання не з`явилась надала суду заяву про проведення розгляду справи у і відсутність представника третьої особи, а при винесенні рішення покладається на думку суду.

Представник третьої особи Саксаганського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області Донченко В.А., в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без представника відділу.

Третя особа - приватний нотаріус Лігута Л.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник виконкому Саксаганської районної у місті ради Маслова Н.М. надала суду заяву з проханням задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання батьківства померлого ОСОБА_4 до малолітньої ОСОБА_9 , у задоволенні решти позовних вимог покладаються на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_11 в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, оскільки за життя померлий у встановленому законом порядку не визнавав себе батьком, до органу РАЦС про встановлення себе батьком дитини у встановленому порядку протягом 9 років не звертався, хоча жодних перешкод у цьому не мав, позивач також не зверталася, крім того отримує допомогу як одинока матір. Пояснення свідків ґрунтувалися виключно на їх особистих висновках та суб`єктивному сприйняттю певних обставин та у цьому випадку не є належним доказом факту батьківства померлого, оскільки являють собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків дитини заявниці з померлим, а їх твердження про ступінь близькості таких стосунків та походження дитини ґрунтуються на розповідях самої заявниці. Жоден із свідків не вказує конкретні фактичні дані, які б вказували на сімейні відносини, ведення спільного господарства тощо. Зокрема, свідки не зазначили, що дії померлого свідчили про те, що він брав участь у її вихованні, утримував матеріально. Сама лише обставина підтримання позивачкою з померлим знайомства та особистих стосунків, про які зазначила заявник у позові, не може бути покладена в основу визначення біологічного походження дитини від нього.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її подругою. ОСОБА_1 тривалий час підтримувала близькі відносини із померлим ОСОБА_4 , однак спільно з ним не проживала, оскільки останній доглядав за своєю важкохворою матір`ю. ОСОБА_4 який вважав доньку позивача - ОСОБА_9 своєю донькою та приймав участь у її вихованні.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її подругою. ОСОБА_1 мала близькі стосунки з ОСОБА_4 , який помер у 2015 році. Вважає, що ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_9 , оскільки називав своєю донькою та приймав участь у її вихованні.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Саксаганським відділом РАЦС КМУЮ Дніпропетровської області 02.03.2006 батьками ОСОБА_9 є ОСОБА_17 та ОСОБА_1 (а.с.3).

Письмовими поясненнями ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 встановлено, що ОСОБА_4 називав ОСОБА_9 своєю донькою, покупав їй подарунки, а ОСОБА_9 називала ОСОБА_4 своїм батьком (а.с. 11-16).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, статтею 130 Сімейного кодексу України визначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Частиною 3 статті 128 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

При цьому рішенням Європейського суду з прав людини «Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &34, від 7 травня 2009 року» зазначено, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства, а його доказова цінність суттєво перевищує будь-які інші докази надані сторонами для підтвердження чи спростування їх близьких стосунків.

Так, за клопотанням позивача ухвалою суду від 01.11.2016 було призначено проведення судово-біологічної експертизи (Т. 1 а.с.115).

Однак зазначена ухвала суду була повернута експертною установою без виконання, оскільки позивач ОСОБА_1 двічі 12.12.2016 та 16.01.2017 не з`явилась з дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на експертизу (Т. 1 а.с.121).

У своєму клопотання від 25.11.2019 позивач ОСОБА_1 зазначила, що не з`явилася на проведення судово-біологічної експертизи призначеної ухвалою суду 01.11.2016 через хворобу дитини, однак довідку на підтвердження хвороби дитини так суду і не надала.

При цьому статтею 109 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд критично ставиться до письмових пояснень сусідів та знайомих позивача, а також до наданих в судовому засіданні пояснень свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є подругами позивача, оскільки пояснення зазначених осіб являють собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків дитини заявниці з померлим, а їх твердження про ступінь близькості таких стосунків та походження дитини ґрунтуються на розповідях самої заявниці, а сама лише обставина підтримання позивачкою з померлим знайомства та особистих стосунків, про які зазначила заявник у позові, не може бути покладена в основу визначення біологічного походження дитини від нього.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням ухилення позивача ОСОБА_1 від проведення судово-біологічної експертизи, призначеної за її клопотанням ухвалою суду від 01.11.2016, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача про встановлення батьківства та внесення відомостей про батька до актового запису про народження.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 109, 141, 264-265 ЦПК України, 128, 130, 135 СК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби, Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Лариса В`ячеславівна про встановлення батьківства та внесення відомостей про батька до актового запису про народження - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 13 жовтня 2020 року о 15.00 годині.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя М.В. Бутенко