Справа № 299/1554/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Кухти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду від 05 червня 2020 року (у складі судді Левка Т.Ю.) за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ОРЛЕКС» про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Орлекс» (надалі Товариство) звернулося до суду із заявою про забезпечення позову у вересні 2019 р.

Просило накласти арешт, заборонити відчуження у будь-який спосіб і використання у будь-який спосіб предмет спору торгового комплексу загальною площею 427,4 кв. м, розташованого у АДРЕСА_1 , який на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 26 квітня 2019 р. зареєстровано за ОСОБА_1 , до завершення розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили.

На обґрунтування указало, що у провадженні Виноградівського районного суду знаходиться справа за позовом Товариства до ПАТ «ВіЕсБанк», правонаступником якого є АТ «Таксомбанк», ТОВ ФК «Траст Фінанс», ТОВ «Зодчий і К», ДП «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, торгів, акту реалізації предмета іпотеки, свідоцтва та поновлення порушеного права.

Товариство доводить, що в разі невжиття адекватних заходів забезпечення позову, набувач майна матиме безперешкодну можливість доступу до будівлі. У спірній будівлі знаходяться орендарі, через що існує ризик знищення чи втрати їх майна.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача. Забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на його користь, у тому числі, з метою запобігання можливим труднощам у виконанні рішення.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 05 червня 2020 р. заяву задоволено частково: заборонено відчуження у будь-який спосіб та використання у будь-який спосіб предмета спору - торгового комплексу загальною площею 427,4 м кв., що розташований у АДРЕСА_1 , який на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 26 квітня 2019 р., зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 до вирішення спору по суті та набрання рішенням суду у цивільній справі № 299/1554/19 законної сили.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу, а в задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову відмовити. Доводить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не оцінив співмірність виду забезпечення позову, не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів забезпечення позову;

-заявник є законним власником спірного нерухомого майна і будь-яке обмеження його права власності повинно ґрунтуватися на вимогах закону;

-ужитті заходи забезпечення позову можуть призвести до економічних витрат заявника.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості вимог заяви.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України) та забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин є майно, а саме торговий комплекс загальною площею 427,4 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Указане спірне нерухоме майно на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 26 квітня 2019 р. зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Товариство оскаржує як договір про відступлення права вимоги, так і саму процедуру проведення електронних торгів, у результаті яких власником спірного майна став ОСОБА_1 .

Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом забороною вчиняти певні дії є ризики, що в подальшому відповідачем можуть вчинятися дії, покликані на відчуження спірного майна, подальших змін щодо його конфігураційтощо. Указані дії необхідно попередити, оскільки існує спір щодо правомірності набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на спірний торговий комплекс.

У випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо, адже під час розгляду справи по суті спірнемайно може бути будь-яким способом відчужене третім особам або проведені певні зміни щодо його конфігурацій, що ставить під загрозу виконання майбутнього судового рішення, знову ж таки, у випадку задоволення позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що заявник є законним власником спірного нерухомого майна, і будь-яке обмеження його права власності повинно ґрунтуватися на вимогах закону, і що вжитті заходи забезпечення позову можуть призвести до економічних витрат заявника, не заслуговують на увагу, оскільки вжиття заходів забезпечення позову захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог. Інтереси та права відповідача таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідач і надалі зможе реалізувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.

Однак, довід апеляційної скарги стосовно співмірності виду забезпечення позову заслуговує на увагу з таких підстав.

Так, окрім заборони відчуження спірного майна у будь-який спосіб, заявник просить заборонити використання у будь-який спосіб спірного майна.

Товариство у заяві вказує, що набувач майна матиме безперешкодну можливість доступу до будівлі. У будівлі знаходяться орендарі через, що існує ризик знищення чи втрати їх майна.

Колегія суддів вважає, що заборона використання у будь-який спосіб спірного майна є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, відтак цей захід забезпечення позову, який був вжитий судом першої інстанції, належить виключити з резолютивної частини оскаржуваної ухвали.

Решта заходів забезпечення позову, які були вжиті судом першої інстанції, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.

Стороною позивача належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і позиції позивача, відтак не заслуговують на увагу.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольняє частково, а судове рішення змінює, оскільки вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Ухвалу Виноградівського районного суду від 05 червня 2020 року змінити, виключивши з її резолютивної частини вказівку про заборону використання у будь-який спосіб предмета спору торгового комплексу загальною площею 427,4 кв. м, який розташований у АДРЕСА_1 .

3.У решті залишити ухвалу без змін.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 р.

Судді: