Справа № 758/975/20
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

31 січня 2020 року місто Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Ларіонова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», третя особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання кредитного договору недійсним, припинення дії та стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Курило В.Г. звернулася до суду з позовом, в якому, посилаючись на захист прав споживача, просить: 1) визнати недійсним кредитний договір №77.1/АА-00505/08/2 від 22.02.2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 ; 2) визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист від 04 квітня 2016 року, виданий Голосіївським районним судом м. Києва, про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором, що складається із: суми поточної заборгованості за кредитом в розмірі 134535 доларів США 55 центів, суми поточної заборгованості за процентами но кредиту в розмірі 573 долари США 63 центи, суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 40597 доларів США 21 цент, суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 28145 доларів США 67 центів, суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 1530858 грн. 21 коп., суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту в розмірі 1 046291 гри 69 коп., суму 3% річних від простроченого кредиту в розмірі 23445 (двадцять три тисячі чотириста сорок п`ять) грн 18 коп., суму 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 14351 (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 67 коп. та суму судового збору в розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна ) грн., 3) стягнути з Відкритого акціонерного товариства «РОДОВІДБАНК» на користь ОСОБА_1 понесені нею збитки у розмірі 36 697 доларів США 02 центи.

Посилаючись на захист прав споживача, позивачем не сплачений судовий збір за вищевказаним позовом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя вважає, що вищевказаний позов слід залишити без руху за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач в своїй позовній заяві вказує на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору, згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Разом з тим, згідно з преамбулою Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними щодо положень статті 5 ЗУ "Про судовий збір", оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Пунктом 2 вищевказаної Постанови передбачено, що до відносин, які ним регулюються Законом України «Про захист прав споживача», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів кредиту.

Як вбачається з позовної заяви, за заявленими позивачем підставами на вимоги про визнання недійсним кредитного договору недійсним поширюються вимоги законодавства про захист прав споживача, а відтак, в цій частині позовні вимоги не підлягають оплаті судовим збором.

Між тим, на вимоги в частині стягнення збитків в розмірі 36 697,02 дол. США, якими позивач вважає суму, сплачену за вищевказаним договором станом на 22.05.2017 р. в подвійному розмірі, з підстав, зазначених у позові, не охоплюється Законом України «Про захист прав споживача», а тому в цій частині має бути оплаченими судовим збором.

Згідно пп.1 п. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, якими є вимоги позивача про стягнення збитків, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 840,8 грн. до 10 510,0 грн.).

Станом на час подання позову (27.01.2020 р.) офіційний курс долара до гривні за даними НБУ становив 24,3301 за 1 дол.США, а тому сума судового збору за дані вимоги становить 8 928,42 грн. ((36 697,02х24,3301)х0,01).

Отже, для розгляду районним судом даної вимоги позивачу необхідно сплатити судовий збір до державного бюджету в розмірі 8 928,42 грн.

Крім того, вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа від 04.04.2016 р., виданого Голосіївським районним судом м. Києва на примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «РОДОВІД БАНК» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 134 535,55 дол. США, заявлена позивачем у позові, взагалі не може розглядатись саме у позовному провадженні, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Дана правова норма міститься в розділі VІ ЦПК України, що має назву «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Тим самим, законодавець визначив, що питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягають виконанню, вирішуються лише судом, що видав такий виконавчий лист, за процесуальним документом - заявою, поданою в порядку виконання судового рішення.

Отже, заявлені до Подільського районного суду м. Києва, як позовні, вимоги про визнання виданого Голосіївським районним судом м. Києва виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суперечить закону і за такими позовними вимогами взагалі не може бути відкрито провадження у справі.

Також, як вбачається з позовної заяви, її зміст не відповідає вимогам ст.175 ч.3 ЦПК України, а саме: не вказана ціна позову, при цьому позивачем заявлені вимоги майнового характеру, які підлягають грошовій оцінці (п.3); не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позову (п.8); не вказаний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (п.9); не зазначено підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до того ж самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п.10).

А відтак, позивачу необхідно подати уточнений позов, який за формою та змістом буде відповідати вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, де будуть заявлені лише дві позовні вимог (про визнання правочину недійсним та стягнення суми), з наданням її копії для відповідача та третьої особи, а також сплатити судовий збір в розмірі 8 928,42 грн. до державного бюджету за реквізитами для сплати судового збору (Державна судова адміністрація України, 050): Отримувач коштів: УК у Поділ. р-ні/Подільс. р-н/22030101; Код отримувача (ЄДРПОУ) 37975298; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026008; Код класифікації доходів бюджету: 22030101; Наявність відомчої ознаки: «00» Без деталізації за відомчою ознакою; з поданням до суду оригіналу квитанцій про сплату судового збору.

В зв`язку з наведеним, на підставі ст.185 ч.1 ЦПК України подана позовна заява без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням позивачеві строку для усунення вказаних вище недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін вищевказана позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.185 ч.1, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) -

У Х В А Л И В :

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», третя особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання кредитного договору недійсним, припинення дії та стягнення збитків, надавши позивачу строк для усунення недоліків в 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали, в інакшому випадку позов вважати неподаним та повернути позивачу.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

СуддяН. М. Ларіонова