Справа № 703/4452/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Холодняк Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідно до копії протоколу №1 1-ої сесії Смілянської міської ради Черкасьокї області від 12 листопада 2015 року позивач був обраний на посаду міського голови м. Сміла Черкаської області.

Рішенням Смілянської міської ради № 13-1/УІІ від 01 березня 2016 року позивач звільнений з посади міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень.

Постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року у справі №703/914/ 16-а визнано протиправним та скасовано рішення Смілянської міської ради Черкаської області VII скликання від 01 березня 2016 року № 13-1/УІІ «Про дострокове припинення повноважень міського голови Цибка О.О.», поновлено ОСОБА_1 на посаді міського голови м. Сміла Черкаської області.

Додатковою постановою Кам янського районного суду Черкаської області від 01 липня 2016 року у справі №703/914/16-а стягнуто із Смілянської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2016 року по 23 червня 2016 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року у справі №703/914/16-а скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року постанову Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року у справі №703/914/16-а скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року скасовано, а постанову Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року у справі №703/914/16-а залишено в силі.

Позивач зазначив, що у період з 01 серпня 2016 року по 28 березня 2018 року та у період з 27 листопада 2018 року по 11 вересня 2019 року перебував без повноважень міського голови та відповідно не отримував заробітної плати.

Просив стягнути з Смілянської міської ради Черкаської області на його користь заробіток за весь час вимушеного прогулу в період з 01 серпня 2016 року по 28 березня 2018 року та у період з 27 листопада 2018 року по 11 вересня 2019 року в розмірі 781530 гривень 12 копійок.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити без його участі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно із частиною 1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до частити 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

На підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-III від 07 червня 2001 року на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з протоколу № 1 І сесії міської ради VІІ скликання від 12 листопада 2015 року ОСОБА_1 був обраний на посаду міського голови м. Сміла (а.с. 5-10).

Рішенням Смілянської міської ради Черкаської області № 13-1/VІІ від 01 березня 2016 року достроково припинено повноваження міського голови Цибка О.О. (а.с. 12).

Постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року у справі №703/914/ 16-а визнано протиправним та скасовано рішення Смілянської міської ради Черкаської області VII скликання від 01 березня 2016 року № 13-1/УІІ «Про дострокове припинення повноважень міського голови Цибка О.О.», поновлено ОСОБА_1 на посаді міського голови м. Сміла Черкаської області (а.с. 13-15).

Додатковою постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 липня 2016 року у справі №703/914/16-а стягнуто із Смілянської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2016 року по 23 червня 2016 року (а.с. 16).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року у справі №703/914/16-а скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову (а.с. 17).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.18).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року постанову Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року у справі №703/914/16-а скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову (а.с. 19-26).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року скасовано, а постанову Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року у справі №703/914/16-а залишено в силі (а.с. 27-38).

З довідки виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 73 від 25 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 працював у виконавчому комітеті Смілянської міської ради і за період з 01 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року йому нарахована заробітна плата в сумі 53634 гривні 41 копійка (а.с. 39).

Частиною 2 ст.19 Конституції України зобов`язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року.

Згідно постанови КМ України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата звільненого робітника обчислюється виходячи із його заробітку за останні два повних місяця роботи. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" 24 березня 1995 року № 108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд України у постанові від 01.03.2017 року по справі N 635/2084/16-ц визначив, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пп. б) п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

В якості належного та допустимого доказу позивач надав суду довідку про доходи № 73 від 25 жовтня 2019 року, з якої вбачається, що останніми двома місяцями роботи позивача є вересень та жовтень 2018 року (а.с.13).

Загальний розмір заробітної плати позивача, а саме за вересень - жовтень 2018 року: 31 051,50 + 22 582,91 = 53 634,41 грн.

Кількість робочих днів, відпрацьованих позивачем у період вересень - жовтень 2018 року, складає 42 робочих дні.

Розмір середньоденної заробітної плати: 53 634,41 /42 = 1277,01 грн.

Кількість робочих днів за перший період вимушеного прогулу з 01 серпня 2016 року по 28 березня 2018 року становить 416 робочих днів.

Кількість робочих днів за другий період вимушеного прогулу з 27 листопада 2018 року по 11 вересня 2019 року становить 196 робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за перший період вимушеного прогулу складає 531 236,16 грн. ( 1277,01 х 416 робочих днів), а за другий період вимушеного прогулу становить 250 293,96 грн. (1277,01 х 196 робочих днів), разом за весь період вимушеного прогулу 531 236,16 + 250 293,16 = 781 530,12 грн.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ч. З ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю.

Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду фактично встановлених обставин, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 781530 гривень 12 копійок, оскільки вказані вимоги позивача відповідають вимогам Закону та підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а порушене право позивача захисту в судовому порядку.

Враховуючи визнання позову відповідачем та норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7815 гривень 31 копійка.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 43 Конституції України, ст. 235 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 76,81, 82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-III від 07 червня 2001 року, постановою Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, Законом України "Про оплату праці" 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Смілянської міської ради Черкаської області, юридична адреса: м. Сміла, вул. Незалежності, 37, Черкаська область, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 781530 (сімсот вісімдесят одну тисячу п`ятсот тридцять) гривень 12 (дванадцять) копійок та судові витрати в розмірі 7815 (сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 31 (тридцять одну) копійку, а всього 789345 (сімсот вісімдесят дев`ять тисяч триста сорок п`ять) гривень 43 (сорок три) копійки.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: Смілянська міська рада Черкаської області, юридична адреса: м. Сміла, вул. Незалежності, 37, Черкаська область, .

Головуючий О.П.Опалинська