ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6855/20
Провадження № 22-ц/4820/1538/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В.,Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/6855/20 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2020 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) вказувало, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, оформивши заяву №б/н від 30.05.2018 року та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначав, що ним були виконанні усі взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку із чим станом на 20.12.2019 року виникла заборгованість у розмірі 13990,53 грн. з яких: 9616,20 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 705,56 грн. заборгованість за простроченими процентами; 2526,36 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 642,41 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 13990,53 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.05.2018 року та судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за договором позики у розмірі 9616,20 грн. та 1444,78 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у позові, АТ КБ«ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог Банку щодо стягнення прострочених відсотків, відсотків нарахованих за ст. 625 ЦК України та штрафів в повному обсязі. Банк посилається на те, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Крім того, апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.07.2019 року по справі №923/760/18, від 11.09.2019 року по справі №642/5533/15-ц, від 19.09.2019 року по справі №127/7543/17, від 23.12.2019 року по справі №375/250/18, від 04.12.2019 року по справі №750/6058/17-ц, від 12.02.2020 року по справі №382/327/18-ц та від 06.05.2020 року по справі №358/384/19, що помилково не були враховані судом першої інстанції, які стосуються обставини визнання неукладеним кредитного договору; що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору і жодного підпису під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає. Натомість, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно послався на висновок Верховного Суду у справі №342/180/17. Також суд не мав жодних підстав відмовляти Банку у стягненні з відповідача відсотків за кредитом та штрафів, адже всі істотні умови кредиту, у тому числі щодо сплати процентів та штрафів за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони узгодили в паспорті споживчого кредиту, який містить підпис відповідачки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення в оскаржуваній частині відповідає в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що 30 травня 2018 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 було укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому змінювався.

Підписавши вказану заяву, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 13 на звороті).

Звертаючись до суду позивач посилався на те, що відповідачка користувалась картковим рахунком і використовувала кредитні кошти, цим самим прийняла пропозицію Банку та уклала кредитний договір, що узгоджується із ч. 2 ст. 642 ЦПК України. У зв`язку із порушеннями відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором щодо непогашення кредитної заборгованості, у Банку виникло право вимоги до останнього щодо дострокового повернення всієї суми кредиту, що станом на 20 грудня 2019 року становила 13990,53 грн. з яких: 9616,20 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 705,56 грн. заборгованість за простроченими процентами; 2526,36 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 642,41 грн. штраф (процентна складова).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в розмірі 9616,20 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності отримання кредитних коштів відповідачкою та неналежного виконання останнім своїх кредитних зобов`язань.

Рішення суду в цій частині учасниками справи не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відмовляючи у стягненні із ОСОБА_1 заборгованості за простроченими процентами, процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України та штрафу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відсутні правові підстави для їх стягнення і позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що Витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається Банк, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача станом на 20 грудня 2019 року за договором №б/н від 30.05.2018 року виникла заборгованість у розмірі 13990,53 грн., у тому числі: 9616,20 грн. - заборгованість за кредитом, 705,56 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 2526,36 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 642,41 грн. - штраф (процентна складова).

Із анкети-заяви ОСОБА_1 від 30.05.2018 року вбачається, що в ній процентна ставка не зазначена, відсутні умови настання відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафу, сплати процентів на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі за простроченими процентами, процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, штрафу. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного договору, та паспорт споживчого кредиту.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати прострочених процентів, процентів згідно зі ст. 625 ЦК України, штрафу та саме в зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату прострочених процентів, процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань, надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Інформація, зазначена в доданому до позовної заяви паспорті споживчого кредиту від 30 травня 2018 року, стосується умов кредитування при отриманні споживачем як кредитної картки «Універсальна», так і кредитної картки «Універсальна голд» та зберігає чинність і є актуальною лише до 14 червня 2018 року. У паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів.

Зазначений документ містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті споживчого кредиту умов були прийняті відповідачкою, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що він не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати прострочених процентів, процентів на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, а також відповідальність у вигляді штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції правильно відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки судові рішення у справах ухвалені в подібних правовідносинах.

У зв`язку з наведеним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог, у задоволенні яких відмовив суд.

Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України і трьох відсотків річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та неустойки в розмірах, встановлених актами законодавства, позивач не пред`явив.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення прострочених процентів, процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України та штрафу.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 06.05.2020 року у справі №358/384/19, від 04.12.2019 року по справі №750/6058/17-ц, від 12.02.2020 року у справі №382/327/18-ц є такими, що не заслуговують на увагу, адже правовідносини у зазначених справах та у цій справі №686/6855/20 є подібними.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова