Номер провадження: 22-ц/813/4668/20
Номер справи місцевого суду: 520/3675/14-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у справі № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м.Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення,

встановив:

08.08.2019 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив суд скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 27.05.2014 року, шляхом зняття арешту з земельної ділянки, площею 0,041 га (кадастровий номер :27:006:0200), що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В своїй заяві посилався на те, що на теперішній час відпала необхідність заходів забезпечення позову, так як рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23.07.2014 року позовні вимоги позивача по справі було задоволено у повному обсязі та визнано недійсним пункт 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809-ХХІІІ в частині передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0410 га., визнано недійсним Державний акт на право власності земельну ділянку серії ЯИ №143081, скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :27:006:0200, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , скасовано права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення Київського районного суду м.Одеси по справі 520/3675/14-ц після перегляду у апеляційній та касаційній інстанціях залишено без змін та набуло законної чинності 06.04.2017 року.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих у справі № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2019 року та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 27.05.2014 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У відповідності до ЄДРСР рішення Київського районного суду м.Одеси після перегляду у апеляційній та касаційній інстанціях залишено без змін та набуло законної сили-06.04.2017року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа №520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м.Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення.

Під час розгляду справи ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 27.05.2014 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку серії ЯИ № 143081, видану ОСОБА_1 (кадастровий номер : :27:006:0200) площею 0,0410 га, за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 17.09.2015 рок та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду з даним позовом.

Визнано недійсним пункт 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809-ХХІІІ «Про передачу у приватну власність та надання у тимчасове довгострокове користування строком на 5 років, але не пізніше реконструкції Фонтанської дороги, громадянам - членам дачно-будівельного кооперативу «Сонячне» земельних ділянок загальною площею 0,4487 га, за адресою АДРЕСА_1 , для дачного будівництва» в частині передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки № АДРЕСА_1 площею 0,0410 га.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №143081, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 35, кадастровий номер: :27:006:0200.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :27:006:0200, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Вказано, що дане рішення є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою АДРЕСА_1 та для внесення Управлінням Держземагенства у м.Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну Книгу.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у справі № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Частинами 7 та 8 статті 158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

В порушення вищевказаних норм законодавства заявником не було надано будь-яких доказів того, що рішення Київського районного суду м.Одеси від 23.07.2014 року виконане у зв`язку з чим, відпала необхідність в арешті майна.

Суд правильно звернув увагу, що судове рішення (постанова, ухвала) - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду»

Ч.1 ст.14 ЦПК України закріпила - «Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами».

Також згідно зі ст.11 «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідно до ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У відповідності до ЄДРСР рішення Київського районного суду м.Одеси після перегляду у апеляційній та касаційній інстанціях залишено без змін та набуло законної сили 06.04.2017 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки 28.12.2016 року та згодом 06.09.2017 року ОСОБА_1 зверталась до суду з аналогічними заявами, проте ухвалами Київського районного суду м.Одеси від 28.02.2017 року та 24.10.2017 року, залишеними без змін ухвалами апеляційного суду Одеської області від 06.04.2017 року та відповідно постановою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 31.01.2018 року у задоволені даної заяви було відмовлено, саме з підстав ненаданням заявником доказів виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 23.07.2014 року.

Крім того, посилання представника відповідача на інформаційний лист Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 16.10.2019 року суд вважає безпідставним, оскільки порушення прав позивача, що стало підставою для звернення до суду, після розгляду справи відновлено не було, накладення земельних ділянок не усунуто, земельна ділянка з кадастровим номером :27:006:0200 все також має площу 0,0410 га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції в ухвалі суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового судового рішення немає.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, ухвалу - без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.03.2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький