Справа № 607/3932/18
Провадження № 4-с/638/54/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року Дзержинский районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Штих Т.В.

за участю секретаря Дзюба Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Трнопільській області Корнатої Р.О. від 21 лютого 2018 року ВП №44793399 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами,-

встановив :

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корнатої Р.О. від 21 лютого 2018 року ВП №44793399, в якій просить скасувати Постанову Постанову ВП № 44793399 від 21 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

В обгрунтування доводів скарги ОСОБА_1 посилається на те, що 21 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корнатою Русланою Олександрівною винесено Постанову ВП № 44793399 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами стосовно боржника ОСОБА_1 . Як зазначає ОСОБА_1 , він не є ОСОБА_1 , що підтверджується його паспортними даними. На його неодноразові усні звернення до працівників виконавчої служби позитивним зрушень не дали, тому він змушений звернутись до суду і доказувати, що він ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву , в якій зазначив, що скаргу підтримує в повному обсязі та вважає такою, що підлягає задоволенню. Просив, розглядати справу без його участі.

Представник Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з`явився. Начальник Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надав до суду відзив на скаргу, в якій просив залишити без задоволення скаргу на постанову ВП №44793399 від 21.02.2018 року про встановлення тимчасвого обмеження боржника у праві користування транспортними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні скарги відмовити з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження ВП № 44793399 від 24.09.2014 відкрите на підставі виконавчого листа №638/20653/13-ц від 09.07.2014 виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу). Але не менше 30% від встановленого прожиткового мінімуму, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 18.12.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно даного виконавчого листа №638/20653/13-ц від 09.07.2014 виданого Дзержинським районним судом м. Харкова боржником є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса мешкання - АДРЕСА_1 .

Як вбачається з постанови старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корнатої Р.О. від 21 лютого 2018 року ВП №44793399 про обмеження у праві користування транспортними засобами, ця постанова постановлена у ході виконання виконавчого листа №638/20563/13-ц від 09 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у користь ОСОБА_2 , який виданий Дзержинським районним судом міста Харкова.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПУ України) визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просить скасувати постанову ВП № 44793399 старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корнатою Русланою Олександрівною, з тих підстав, що він не є ОСОБА_1 , щодо якого ухвалено оскаржувана постанова, однак не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів викладених у скарзі, а саме в матеріалах справи відсутні докази, що посвідчують його особу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корната Р.О. при винесенні оскаржуваної постанови діяла відповідно вимог закону та у межах наданих їй повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, стягувач надала до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких звертає увагу суду на те, що у заочному рішенні Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2014 року, на підставі якого було видано виконавчий лист, було допущено описки, в тому числі і в зазначенні по-батькові боржника Ухвалою цього ж суду від 04 квітня 2014 року були внесенні виправлення у вищевказане рішення суду та, зокрема, зазначено по-батькові відповідача « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ».

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що описки, допущені в у виконавчому листі, на підставі якого було відкрито виконавче провадження та винесено оскаржувану постанову не можуть бути підставою для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця.

Питання про усунення недоліків в оскаржуваній постанові, зокрема зазначення правильних особових даних боржника, може бути вирішено у інший спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та ст.432 ЦПК України, зокрема шляхом звернення сторони виконавчого провадження до відділу державної виконавчої служби або до суду, який видав виконавчий документ з відповідною заявою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Керуючись статтями 81, 447, 353 450, 451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» суд, -

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корнатої Р.О. від 21 лютого 2018 року ВП №44793399 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Т.В. Штих.