Справа № 639/8827/19
Провадження № 2/639/529/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання Пивоварова Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 639/8827/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Харківській області, третя особа: Харківська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, в якій просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № Г2-45/2000 від 30.05.2000, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , укладений на Харківській товарній біржі і зареєстрований в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» 05.12.2003, номер 2896 в книзі 1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.05.2000 між ОСОБА_2 , який був чоловіком позивача, та Державою, в особі Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № Г2-45/2000, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав, а Держава продала житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Договір укладено на підставі протоколу № 2-45/2000 аукціону продажу державного майна від 30.05.2000. Зазначений договір зареєстровано Харківською товарною біржею, житловий будинок з надвірними будівлями переданий покупцю ОСОБА_2 . Право власності на зазначений будинок зареєстровано в КП «ХМ БТІ».

18.07.2018 чоловік позивача помер. У встановлені законом строк та спосіб ОСОБА_1 звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою державного нотаріуса від 02.07.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що спірний договір не посвідчений нотаріально. З цієї причини ОСОБА_1 не може прийняти спадщину після смерті чоловіка.

За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с. 18-20).

10.03.2020 ухвалою суду замінено первісного відповідача його правонаступником Головним управлінням ДПС у Харківській області (а.с. 50).

01.04.2020 ухвалою суду відкладено судове засідання до скасування карантинних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (а.с. 66-67).

26.05.2020 ухвалою суду відкладено судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача.(а.с. 78-79).

09.10.2020 позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Представник відповідача ГУ ДПС у Харківській області Ралко С. С., який діє на підставі довіреності, у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 34-37). У відзиві представник відповідача не погоджуючись з доводами та вимогами позивача, вважаючи їх безпідставними та помилковими, зазначає, що приписами Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на час укладення спірного договору) передбачено обов`язковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, а також обов`язковість реєстрації такого договору у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Однак, позивачем не надано доказів реєстрації договору у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. А приписи ЗУ «Про товарну біржу» (у редакції яка діяла на час виникнення правовідносин), на думку представника відповідача, не звільняють покупця від обов`язку реєстрації даного договору у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Представник відповідача вважає, що відносини купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 не були повністю врегульовані та продовжують існувати і повсякдень, а отже повинні бути врегульовані згідно нормам чинного законодавства. Тобто, для належної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно попередньому власнику необхідно було здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, а також реєстрацію речових прав на нерухоме майно згідно чинного законодавства. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що ніяким чином не ухилявся від нотаріального посвідчення (а.с. 34-37).

12.03.2020 позивачем надано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що відповідач не спростовує факт реального та діючого виконання договору купівлі-продажу, не заперечує проти фактичних обставин справи, які свідчать про реальність та дійсність укладеного договору купівлі-продажу будинку. Відповідач, як сторона за договором, ніколи не відмовлявся та не перешкоджав реальному виконанню вказаного договору, сторони домовились про всі істотні умови договору, його предмет та ціну, відбулося повне виконання договору як зі сторони покупця, який здійснив оплату, так і зі сторони продавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Позивач звертає увагу на те, що право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в КП «Харківське міське БТІ» 05.12.2003 (а.с. 58-60).

Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 31 березня 1995 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що зроблено актовий запис за № 151, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 31.03.1995 (а.с. 8).

30.05.2000 на підставі протоколу № 2-45/2000 аукціону від 30 травня 2000 р. по продажу державного майна між Державою, в особі Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова, як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як покупцем з другої сторони, укладено договір № Г2-45/2000 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11).

З акту прийому-передачі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , від 06.11.2001 № 1830/8/26-147 вбачається, що Державна податкова інспекція в Жовтневому районі м. Харкова на підставі договору купівлі-продажу № Г2-45/2000 від 30.05.2000, укладеного на Харківській Товарній Біржі в результаті проведення аукціону з продажу домоволодіння, яке належить державі, за адресою: АДРЕСА_1 , передає покупцю ОСОБА_2 дане домоволодіння (а.с. 12).

05.12.2003 в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу № Г2-45/2000 від 30.05.2000, зареєстрованого Харківською товарною біржею, акту прийому-передачі від 06.11.2001 № 1830/8/26-147 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 3777466, номер запису: 2896 в книзі: 1 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 9).

Після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Проте, постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Одрінської О. В. від 02.07.2019 за вих. №п 320/02-31/П ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіку позивача, ОСОБА_2 , у зв`язку з недодержанням сторонами договору купівлі-продажу, на підставі якого належав вищезгаданий будинок спадкодавцю, форми договору, яку вимагало діюче на той час законодавство України, а саме спірний договір не посвідчений нотаріально (а.с. 14).

З цієї причини ОСОБА_1 не може прийняти спадщину після смерті свого чоловіка.

Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Враховуючи, що вказаний договір купівлі-продажу вчинено у травні 2000 року, спірні відносини, як і права та обов`язки, виникли у сторін з моменту укладення договору, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, чинного на момент укладення договору і реєстрації права власності.

Так, згідно зі статтею 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 128 ЦК Української РСР передбачала, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За положеннями ч. 1 ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України (діючої на час розгляду судом вказаного спору) договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З 01.01.2004 нотаріальному посвідченню підлягають не лише договори купівлі-продажу, міни, дарування жилого будинку (як було передбачено статтями 227, 242, 244 Цивільного кодексу УРСР) у разі, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а усі договори купівлі-продажу нерухомого майна незалежно від того хто є стороною такого договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України (діючої на час розгляду судом вказаного спору) до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, у зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.

Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України (діючої на час розгляду судом вказаного спору) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду. Це можливо за дотримання таких вимог: сторони домовились щодо усіх істотних умов договору; така домовленість підтверджена письмовим доказом; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення

У разі позитивного рішення суду наступне нотаріальне посвідчення договору не потребується, в такому випадку судове рішення має «компенсаторне» значення.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Реєстрація на Харківській товарній біржі права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею.

Відповідно до ст. 210 ЦК України (діючої на час розгляду судом вказаного спору) правочин підлягає державній реєстрації у випадках, передбачених законом, є вчиненим з моменту державної реєстрації.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору № Г2-45/2000 купівлі-продажу від 30.05.2000, укладеного на Харківській товарній біржі Державою, в особі Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова, та ОСОБА_2 , дійсним.

Суд зазначає, що здійснивши державну реєстрацію права власності за чоловіком позивача ОСОБА_2 , на житловий будинок з надвірними будівлями у бюро технічної інвентаризації, держава цим самим визнала право власності чоловіка позивача на зазначене у договорі нерухоме майно, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 210, 220, 656, 657 Цивільного кодексу України, ст.ст. 128, 224, 657 ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про товарні біржі», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Харківській області, третя особа: Харківська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір № Г2-45/2000 купівлі-продажу від 30.05.2000 нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Державою, в особі Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова, та ОСОБА_2 на Харківській товарній біржі та зареєстрований в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.12.2003, реєстраційний номер: 3777466, номер запису: 2896 в книзі: 1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, , адреса місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46.

Третя особа: Харківська товарна біржа, , адреса місцезнаходження: 61058, м. Харків, пр-т Науки, 5.

Повне рішення складено 09.10.2020.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк