Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/355/20

Провадження №2/377/197/20

30 вересня 2020 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Щуковської А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Парнюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

У С Т А Н О В И В:

10 червня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. 72 ЖК України, ст. ст. 316-319, 321, 379, 391, 405 ЦК України, просить усунути перешкоди у здійсненні ним прав власника щодо жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 та її малолітньої дочки ОСОБА_3 особами, які втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачу на праві власності належить кімната «Б» в гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі- продажу нерухомого майна від 11 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Малашенко О.І., зареєстрованого в реєстрі № 1795 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності, індексний номер витягу № 106974252. В серпні 2018 року до позивача звернулась знайома ОСОБА_2 з проханням тимчасово зареєструватись з дитиною у кімнаті, яка належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки їй потрібно було перереєструватись разом з дитиною на час продажу своєї квартири. Між позивачем та відповідачем була домовленість, що після того, як відповідач відчужить свою квартиру, остання сама зніметься самостійно та зніме свою дитину з реєстраційного обліку, але відповідач і досі не виконала домовленість. Позивачу на даний час не відомо, де фактично проживає відповідач зі своєю дитиною. Відповідач зі своєю дитиною фактично ніколи не проживали у кімнаті, де зареєстровані. В той же час позивач несе всі витрати на утримання кімнати, в тому числі і за відповідача. В зв`язку з тим, що відповідач зі своєю дитиною не знялися самостійно з реєстраційного обліку, на них продовжують нараховувати плату за житлово-комунальні послуги, які відповідач не сплачує. На даний час позивач вирішив продати кімнату, але покупці повідомили, що не будуть придбавати квартиру до тих пір, поки не будуть зняті з реєстраційного обліку всі зареєстровані особи. Збереження реєстрації за відповідачем та її дитиною перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном на праві приватної власності. Позивач є відповідальною особою по утриманню житла. Зі сторони позивача та інших осіб відповідачу та її дитині не чинилися ніякі перепони у користуванні житловим приміщенням в період з 2018-2020 років. Враховуючи, що відповідач зі своєю дитиною ніколи не проживали фактично у житловому приміщенні, не знялися самостійно з реєстраційного обліку кімнати, не є членами сім`ї позивача, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем та ведуть з ним спільне господарство, позивач вимушений звернутись до суду.

Ухвалою судді від 30 червня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14 серпня 2020 року.

14 серпня 2020 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено нове підготовче засідання на 28 серпня 2020 року.

Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року підготовче засідання було відкладено на 11 вересня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 вересня 2020 року.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року судовий розгляд справи було відкладено на 30 вересня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що у серпні 2018 року його однокласниця ОСОБА_2 звернулася до нього за допомогою, просила зареєструвати її та дитину на час продажу її квартири у кімнаті, яка належить позивачу на праві власності. У них з відповідачем була домовленість, як тільки відповідач відчужить свою квартиру, то зніметься з реєстраційного обліку сама та свою малолітню дитину самостійно. Але по сьогоднішній день відповідач домовленість не виконала. З моменту реєстрації її та її малолітньої дитини, відповідач та її дочка ніколи не проживали за місцем реєстрації, оскільки така реєстрація була формальною, це підтверджується актами про не проживання. Позивач ніколи не чинив відповідачу та її малолітній дочці перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням. Позивач не може належним чином розпоряджатися своїм майном за таких обставин, оскільки при покупці цієї кімнати покупці висувають умову про зняття з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб.

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 , у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася за місцем реєстрації, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду з відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позов відповідач до суду не направила. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, ОСОБА_2 не надала. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла.

Представник третьої особи у судовому засіданні ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують належність іншого житла малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наявністю умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення у справі відповідно до ухвали суду від 25 вересня 2020 року.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона проживала в кімнаті АДРЕСА_1 з 15.10.2002 року по 01 травня 2020 року. ОСОБА_2 та її дочку ОСОБА_3 у кімнаті «В» ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_6 в судовому зсіданні показала, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 15 січня 2018 року. В кімнаті «Б» вона ніколи не бачила ОСОБА_2 та її дочку ОСОБА_3 .. Їх речі у даній кімнаті відсутні. Позивачем ніколи не чинилися перешкоди у користуванні кімнатою ОСОБА_2 та її дочці. До липня 2020 року в цій кімнаті взагалі ніхто не проживав. На даний час там проживає ОСОБА_7 разом з дочкою.

Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 грудня 2017 року, ОСОБА_8 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого продавці передають у власність (продають) покупцю, а покупець приймає (купує) від продавців нерухоме майно, а саме: кімнату «Б», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і оплачує її вартість за ціною та у порядку, передбаченому цим договором. Договір посвідчено приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Малашенко О.І. (а.с.8-9).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106974252 від 11.12.2017 року, кімната у гуртожитку загальною площею 13,7 кв.м., житлова площа 11,9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності з часткою 1/1 ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно з довідкою від 11.11.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 27.08.2018 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 27.08.2018 року (а.с. 7).

Відповідно до Договору № 7 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 05 січня 2018 року, договір укладено між Комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр» в особі директора ОСОБА_10 та власником житлового приміщення в гуртожитку ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно Договору № 249 про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води від 05 січня 2018 року, договір укладено між Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» в особі директора ОСОБА_11 та власником житлового приміщення ОСОБА_1 (а.с.13 зв.ст.).

Відповідно до Договору № 321 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 05 січня 2018 року, договір укладено між Комунальним підприємством «Славутич-Водоканал» Славутицької міської ради в особі директора ОСОБА_12 та власником кімнати в гуртожитку ОСОБА_1 (а.с.14)

Як вбачається з довідки Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області від 13.05.2020 року № 2042/109/1003/1/06-2020, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в інтересах себе або малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період 2018-2020 роки з будь-якими заявами, скаргами, повідомленнями щодо вчинення їй або її дитині ОСОБА_3 перепон у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 зі сторони ОСОБА_1 до Славутицького відділення поліції не звертались (а.с. 18).

Згідно рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 295 від 29.07.2020 року, виконавчий комітет міської ради вирішив погодити висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , особами, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 і надати його до Славутицького міського суду Київської області (а.с. 43).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , особами, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи те, що документи, які підтверджують належність іншого житла малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні, з метою недопущення порушень житлових, майнових прав дитини, відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради не підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44-45).

Довідкою №01-19, виданої 30.09.2020 року управлінням освіти і науки Славутицької міської ради Київської області, підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у закладах освіти м. Славутич не навчалася і не навчається( а.с. 84).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (ч. 1 ст. 317 цього Кодексу).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За змістом ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов`язує Громадянина України, а також іноземця чи особу без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

За правилом ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Як передбаченого у ч. 4, ч. 5, ч. 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як повідомив в судовому засіданні позивач, відповідач та її малолітня дочка ніколи не проживали за місцем реєстрації. Фактична реєстрація відповідачів у жилому приміщенні, яке належить на праві власності позивачеві, створює перешкоди у здійсненні ним, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном.

Факт не проживання відповідача та її малолітньої дочки у спірному жилому приміщенні з 2018 року підтверджено показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та актами про не проживання ОСОБА_2 та її малолітньої дочки ОСОБА_3 у спірному жилому приміщенні.

Зазначені обставини свідчать про те, що житлові права малолітньої ОСОБА_3 не порушені, тому що обставин, які б свідчили про те, що позивач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою відповідачу та її малолітній дочці, судом не встановлено. З досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає встановленим, що відповідач та її малолітня дочка відсутні в квартирі близько двох років без поважних причин, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження їх права користування на час їх відсутності в них не було, а законом інше не визначено, що є підставою для визнання відповідача та її малолітньої дочки особами, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з викладеного, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і таким, що не ґрунтується на положеннях закону, тому до уваги його не приймає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з того, що позивачем пред`явлено одну вимогу немайнового характеру, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 гривень. Інша частина судового збору в сумі 840,80 гривень, яка внесена в більшому розмірі, ніж встановлено законом, за клопотанням позивача повертається йому ухвалою суду відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 прав власника жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особами, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, адреса місця знаходження: Київська область, м. Славутич, Центральна площа, 7.

Повне заочне рішення складено 09 жовтня 2020 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька