29.05.2020 Єдиний унікальний номер 205/7916/19
Єдиний унікальний номер 205/7916/19
Провадження № 2/205/473/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 вересня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року справу було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 5 листопада 2019 року у задоволенні клопотання про допит свідків позивачу було відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року заяву відповідача про закриття провадження по справі було залишено без задоволення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року підготовче провадження було закрито і призначено справу до судового розгляду.

Позивач у своєму позові посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року було визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з: нежитлової будівлі складу літ. А-1, загальною площею 153,2 кв.м., нежитлової будівлі складу літ. Б-1, загальною площею 79,5 кв.м, нежитлової будівлі складу літ. В-1, загальною площею 38,0 кв.м., нежитлової будівлі складу літ. Г-1, загальною площею 17,4 кв.м., нежитлової будівлі складу літ Д-1, загальною площею 285,8 кв.м., нежитлової будівлі складу літ. Е-1, Е1-1, загальною площею 46,7 кв.м., навісу літ. Ж, навісу літ. Є, огорожі № 1-8, мостіння II; припинено право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину вказаного нерухомого майна. Відповідач відмовляється у добровільному порядку дійти згоди щодо користування спільним майном, а відтак позивач просить суд встановити наступний порядок користування нежитловими приміщеннями: виділити йому у користування нежитлове приміщення літ. А-1, загальною площею 158,1 кв.м., тимчасовий гараж літ. З, загальною площею 88,7 кв.м., частину нежитлового приміщення літ. Д-1, загальною площею 285,8 кв.м., а саме 142,9 кв.м., вбиральню літ. Л, загальною площею 1,8 кв.м., сарай тимчасовий літ. К, загальною площею 9,9 кв.м.; виділити ОСОБА_2 у користування нежитлову будівлю складу літ. Б-1, загальною площею 79,5 кв.м., нежитлову будівлю складу літ. В-1, загальною площею 38,0 кв.м., нежитлову будівлю складу літ. Г-1 загальною площею 17,4 кв.м., частину нежитлового приміщення літ. Д-1, загальною площею 285,8 кв.м., а саме 142,9 кв.м., споруди № 1-8, мостіння ІІ.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду відзив на позов, в якому посилаючись на те, що право власності на спірне майно має статус спільного часткового майна, а не спільного сумісного, а також на те, що вона до теперішнього часу не зареєструвала право власності Ѕ частину спірних будівель та не чинить перешкод позивачу в праві користування таким майном, і він ним користується одноособово, просила суд закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Представник відповідача у своїй заяві до суду справу просив розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року було визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з: нежитлової будівлі складу літ. А-1, загальною площею 153,2 кв.м., нежитлової будівлі складу літ. Б-1, загальною площею 79,5 кв.м, нежитлової будівлі складу літ. В-1, загальною площею 38,0 кв.м., нежитлової будівлі складу літ. Г-1, загальною площею 17,4 кв.м., нежитлової будівлі складу літ Д-1, загальною площею 285,8 кв.м., нежитлової будівлі складу літ. Е-1, Е1-1, загальною площею 46,7 кв.м., навісу літ. Ж, навісу літ. Є, огорожі № 1-8, мостіння II; припинено право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину вказаного нерухомого майна (а.с. 5-7).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

На підставі витягу про державну реєстрацію № 29088151 від 22 лютого 2011 року право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2010 року та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2011 року було зареєстровано за ОСОБА_1 22 лютого 2011 року, реєстраційний номер 32967051 (а.с. 42).

У своїх вимогах позивач просить встановити порядок користування нежитловими приміщеннями, які розташовані за зазначеною адресою, згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 3 січня 2019 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 (серія та номер кваліфікаційного сертифіката АЕ № 004918) (а.с. 11-23). Склад приміщень, які були предметом розподілу в рішенні суду від 29 березня 2018 року, відрізняється від їх складу, який міститься у вказаному технічному паспорті.

В акті від 3 січня 2019 року, який було складено інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 (серія та номер кваліфікаційного сертифіката АЕ № 004918) зазначено, що гараж тимчасовий літ. З, навіс тимчасовий літ. И, сарай тимчасовий літ. К, вбиральня літ. Л не є самочинно побудованими та не підлягають введенню в експлуатацію; нежитлова будівля складу літ. Е-1, Е1-1, навіс літ. Ж, навіс літ. Є знесені (а.с. 24).

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Всупереч зазначеній нормі позивачем суду не надано доказів реєстрації права власності на споруди, які ним було побудовано у 2018 році, а за таких обставин суд позбавлений можливості вирішити питання про встановлення порядку користування між сторонами у тому числі на ці споруди.

Також судом приймається до уваги, що відповідачем до теперішнього часу, як вона стверджувала у своєму відзиві на позов, не було зареєстровано право власності на Ѕ частину нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на яке рішенням суду від 29 березня 2018 року за нею було визнано право власності. Докази зворотного суду надані не були.

З урахуванням зазначених обставин, у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити у повному обсязі.

За змістом статті ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Таким чином, судовий збір, який позивачем було сплачено при поданні позову до суду у загальному розмірі 1 152 гривень 60 коп (а.с. 1, 38) підлягає віднесенню за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 331, ст. 358 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями відмовити.

Судовий збір у розмірі 1 152 гривень 60 коп віднести за рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя