ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2189/13-ц Номер провадження 22-ц/814/2047/20Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк»

на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року у складі судді Левицької Т.В.

за заявою представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів,

виданих у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В липні 2020 року представник АТ «Ідея Банк» звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих у цивільній справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви вказував, що 10.12.2013 року Глобинський районний суд Полтавської області ухвалив рішення по справі № 527/2189/13-ц за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, яким вимоги позивача задоволено повністю.

На підставі заяви позивача справа розглядалась за відсутності представника ПАТ «Ідея Банк», про остаточний результат розгляду справи № 527/2189/13-ц позивачу стало відомо лише 03.03.2020 року із Єдиного реєстру судових рішень, копію самого рішення заявником не було отримано.

Наступного ж дня заявник звернувся із заявою про видачу копії такого рішення суду та виконавчих листів, проте вказані документи отримано заявником лише 23.03.2020 року.

В той же час, строк пред`явлення виконавчих листів до виконання встановлено до 06.01.2014 року, проте такі були видано судом 19.03.2020 року, про що зазначено безпосередньо у самому виконавчому документі та отримано стягувачем 23.03.2020 року.

За вказаних обставин, просив суд поновити строк пред`явлення до виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 99837,08 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» у відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору 998,37 грн.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року в задоволенні заяви представника АТ «Ідея Банк» відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник не довів наявності у нього поважних причин протягом всього часу, на який пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Не погодившись з вказаною ухвалою, представник АТ «Ідея Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити в нову постанову про задоволення заяви.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що розгляд справи проводився без участі позивача у справі, рішення суду АТ «Ідея Банк» не отримало, тому заявник вважає, що в зв`язку з цим є підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, як пропущеного з поважних причин.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги за наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2013 року у справі № 527/2189/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість по кредитному договору в сумі 99837,08 грн., з яких: 33923,15 грн. - основний борг; 14131,23 грн. - прострочений борг, 14484,81 грн. - прострочені проценти, 667,41 грн. - строкові проценти, 36630,48 грн. - пеня за несвоєчасне погашення платежів, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» у відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору 998,37 грн.

Рішення суду набрало законної сили 06 січня 2014 року, проте лише 17 березня 2020 року представник Акціонерного товариства «Ідея Банк» звернувся до суду з заявою про видачу виконавчих листів за цим судовим рішенням.

19 березня 2020 року Глобинським районним судом Полтавської області направлено заявникові копію рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2013 року та виконавчі листи по справі № 527/2189/13-ц.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вказані заявником причини не доводять об`єктивної неможливості пред`явити виконавчий документ до виконання у встановлений Законом строк, а також вчасно вжити всіх передбачених процесуальним законом заходів щодо реалізації своїх прав з цього питання, а тому даний строк заявником пропущений без поважних причин.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є обов`язковість рішень суду.

Частина перша статті 18 ЦПК України встановлює, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до вимог частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

На момент виникнення спірних правовідносин строки подання виконавчого документа до виконання регулювались Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Згідно частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у вказаній редакції, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (пункт 1 частини другої статті 22 Закону).

Відповідно до частини другої статті 368 ЦПК України у редакції, що діяла на час виникнення у стягувача права на звернення судового рішення до виконання, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Отже, процесуальний обов`язок одержати в суді виконавчий лист та пред`явити його до виконання в межах строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», покладено саме на стягувача.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Вимогами статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущений та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Виходячи з аналізу зазначених норм, суд при вирішенні питання щодо поновлення строку для пред`явлення до виконання документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру встановлених обставин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої статт 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи положення частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні частини першої статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Розглядаючи вказану заяву, суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні цивільну справу № 527/2189/13-ц, встановив, що рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2013 року представником ПАТ «Ідея Банк» отримане 23 грудня 2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доводами апеляційної скарги дана обставина не спростовується, тому твердження заявника, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено стягувачем у зв`язку з тим, що він не був обізнаний про ухвалене судове рішення у справі, про яке довідався лише 03.03.2020 р. із Єдиного реєстру судових рішень й копію самого рішення не отримував, є безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Однак, вказані норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що АТ «Ідея Банк» пропустив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання та не надав доказів поважності причин пропуску такого строку, які б свідчили про наявність об`єктивних перешкод у стягувача одержати в суді виконавчі листи та пред`явити їх до виконання у встановлений законом строк, ґрунтуються на встановлених обставинах справи, нормах матеріального і процесуального права та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення АТ «Ідея Банк» строку пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі № 527/2189/13-ц.

Наведенні представником Банку доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які привели до неправильного вирішення питання.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: С.А. Гальонкін

О.Ю. Кузнєцова