Дата документу 01.04.2020 Справа № 314/6055/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/6055/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження №22-ц/807/1150/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Діордієва Олексія Сергійовича на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яка була ним уточнена в квітні 2918 року до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , поряд з якою знаходиться земельна ділянка, власником якої є ОСОБА_2 .

На межі земельних ділянок росте дерево шовковиця, а з сусідньої земельної ділянки відповідача проникають гілки смородини та винограду, які затіняють земельну ділянку позивача, штучно зменшують її територію та перешкоджають позивачу нормально вести садівництво.

Зазначає, що звертався до Люцернянської сільської ради Вільнянського району з проханням прийняти міри до ОСОБА_2 . Актом комісії від 12 серпня 2016 року було зафіксовано порушення прав позивача та правил добросусідства та попереджено ОСОБА_2 про необхідність усунення порушень.

Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється усунути ці перешкоди, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Із урахуванням зазначеного позивач просив суд:

Зобовязати ОСОБА_2 , якому на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0780 за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернянська сільська рада, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_3 з кадастровим номером :10:001:0008, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: викорчування дерева породи «шовковиця», що знаходиться на межі з земельною ділянкою ОСОБА_1 на стороні відповідача; перенести на відстань не менше 1 метру від спільного паркану кущі смородини та винограду, що проникають в глиб земельної ділянки ОСОБА_1 .

Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, представник ОСОБА_1 , адвокат Діордієв О. С.подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог хоча і встановив порушення відповідачем державних-будівельних норм щодо відстані висадки зелених насаджень від меж сусідньої ділянки, проте зазначив, що спеціальна норма закону наділяє позивача правом самостійно усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом відрізання за власним розсудом, коренів дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки і не вимагає для цього наявності судового рішення, чим позбаив позивача права на захист порушених прав, оскільки предметом позову було саме зрізання дерев та кущів, що знаходяться на території відповідача, а не позивача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Мазур О.С. будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідмленнями про отримання судових повісток ( а.с.137) до апеляційного суду не з`явились. На адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшла заява, в якій він прохає розглядати справу за їх відсутності, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін ( а.с. 149).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявними у справі доказами, в тому й числі, протоколом огляду доказів на місці Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2019 року було встановлено, що на межі спірних земельних ділянок дерево шовковиця зрізане, кущі винограду та сморидини, які б проникали в глиб земельної ділянки ОСОБА_1 відсутні, по всій довжині паркану (5-7 метрів) розростаються в`юнкі рослини, пагони яких проникають на територію земельної ділянки позивача, тому позивач не позбавлений права самостійно усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом відрізання за власним розсудом, коренів дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, і не вимагає для цього наявності судового рішення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою кадастровий номер :10:001:0008, площею 0,0460 га, за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с. 5).

Зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою кадастровий номер :03:001:0780, площею0,0665 га, за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернянська сільська рада, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 жовтня 2012 року перебуває у володінні ОСОБА_2 .(а.с. 3).

Згідно акта обстеження земельної ділянки від 12 серпня 2016 року, комісія в складі депутатів Люцернянської сільської ради, провела обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та встановила, що земельна ділянка площею 0, 0460 га перебуває у власності ОСОБА_1 . Поруч з вказаною земельною ділянкою розташована земельна ділянка площею 0, 0665 га, власник ОСОБА_2 .. На земельній ділянці ОСОБА_2 на відстані 0.3 м, 0.5 м від межі ростуть кущі смородини, винограду. На самій межі росте дерево шовковиця. Гілки дерев та кущів проникають вглиб земельної ділянки ОСОБА_1 , що спричиняє затінення земельнох ділянки, засмічення сухими гілками, листям та плодами ( а.с. 8).

Згідно довідки Михайлівської сільської ралди Вільнянського району Запорізької області № 02-01-46/1738 від 13 листопада 2018 року вбачається, що 12 листопада 2018 року проведено обстеження земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Встановлено, що стовбур дерева шовковиця зрізане. Кущі винограду, що ростуть на земельній ділянці ОСОБА_2 на теперпішній час не створюють перешкод в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , не проникають на його земельну ділянку, тому що він на межі земельних ділянок встановив металевий паркан висотою більше двох метрів ( а.с. 89).

Як вбачається з уточненою позовної заяви ОСОБА_1 від 17 квітня 2018 року, останній просив усунити перешкоди в користуванні земельної ділянки зобов`язавши ОСОБА_2 викорчувати дерево породи «шовковиця», що знаходиться на межі з його земельною ділянкою та перенести на відстань не менше 1 метру від спільного паркану кущі смородини та винограду, що проникають в глиб земельної ділянки ОСОБА_1 .

На підтвердження зазначих обставин посилається на акт обстеження земельної ділянки Люцернянської сільської ради від 12 серпня 2016 року.

Водночас, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідно до положень статті 85 ЦПК України був здійснений огляд доказів на місці в присутності сторін та їх представників, а саме, огляд земельних ділянок сторін, розташованих на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. При цьому встановлено, що з боку земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку позивача ОСОБА_1 визначається розростання в`юнких рослин, пагони яких займають частину земельної ділянки позивача розміром 6,7 м х 9,7 м; 3 корені цих рослин знаходяться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 , інших ознак проникнення рослин не виявлено, про що було складено протокол огляду доказів на місці від 07 жовтня 2019 року за участю позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Діордієва О.С., представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , зазначений протокол огляду доказів на місці був підписаний ситоронми у справі та їх представниками ( а.с. 106-107).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частини перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом "б" частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства (стаття 96 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, якимй існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на акт обстеження земельної ділянки Люцернянської сільської ради від 12 серпня 2016 року, тобто акт, який було складено більше ніж три роки назад, та яким було зафіксовано відповідні перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача, проте відповідач добровільно усунив порушення, які були зазначені в даному акті, що підтверджується довідкою Михайлівської сільської радою Вільнянського району Запорізької області № 02-01-46/1738 від 13 листопада 2018 року, а саме, що при обстеженні земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дерево шовковиця зрізане, кущі винограду, що ростуть на земельній ділянці ОСОБА_2 в теперпішній час не створюють перешкод в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , не проникають на його земельну ділянку. Відповідно до проколу огляду доказів на місці Вільнянського районного суду від 07 жовтня 2019 року за участю сторін та їх представників було встановлено, що з боку земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку позивача ОСОБА_1 визначається лише розростання в`юнких рослин, пагони яких займають частину земельної ділянки позивача розміром 6,7 м х 9,7 м. При цьому, принаймні 3 корені цих рослин знаходяться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 , інших ознак проникнення рослин не виявлено, тому суд першої інстанції надавши належну оцінку всім доказам у справі, з яким погоджується апеляційний суд, прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянклю, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, які є предметом спору у даній справі.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 у добровільному порядку усунуті перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користування ним земельною ділянкою, які були встановлені актом обстеження земельної ділянки Люцернянської сільської ради від 21 вересня 2016 року.

Тобто, стороною позивача не підтверджено належними доказами доводи з приводу того, що на даний час дерево породи « шовковиця», кущі смородини та винограду, які розташовані на земельній ділянці відповідача, порушують права позивача на користування земельною ділянкою.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до положень ст. 105 Земельного Кодексу України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусудньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоном у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Крім цього, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить зобов`язати ОСОБА_2 викорчувати дерево породи «Шовковиця», що знаходиться на межі з земельною ділянкою ОСОБА_1 та перенести на відстань не меше 1 метру від спільного паркану кущі смородини та винограду, що проникають в глиб земельної ділянки ОСОБА_1 .

В протоколі огляду доказів на місці Вільнянського районного суду від 07 жовтня 2019 року, який було підписано сторонами та їх представниками, було встановлено лише розростання в`юнких рослин, пагони яких займають частину земельної ділянки позивача розміром на 6.7 м х 9.7 м, при цьому, 3 корені цих рослин знаходяться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 , інших ознак проникнення рослин не має.

Проте питання, що в`юнкі рослини, які розташовані на земельній ділянці відповідача, порушують права позивача на користування земельною ділянкою, не є предметом спору у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що актом комісії від 12 серпня 2016 року було зафіксовано факт того, що дерево шовковиця, кущі смородини та винограду, які розташовані на земельній ділянці відповідача, порушують права позивача на користування земельною ділянкою не заслуговують на увагу, оскільки протоколом огляду доказів на місці від 07 жовтня 2019 року заучастю позивача ОСОБА_1 та його представника Діордієва О.С. таких порушень не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи, які викладені в мотивувальній частині судового рішення та не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ "Гірвісаарі проти Фінляндії", п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, тому підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст..ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Діордієва Олексія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 03 квітня 2020 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.