Справа №524/6250/19
Провадження №2/524/456/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: Головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Кулинич М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "СС ЛОУН" про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила суд:

- визнати п.4.6 та п.5.4 Договору №551049-А недійсними;

- визнати договір №551049-А між ТОВ "СС ЛОУН" та ОСОБА_1 недійсним в цілому.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивувала тим в червні 2019 року їй почали надходити дзвінки від працівників ТОВ «СС Лоун», якими її було повідомлено про те, що між нею та ТОВ «СС Лоун» було укладено договір про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту № 551049-А (далі - кредитний договір). Копію договору вона не отримала. Вважає, що кредитний договір не був підписаний сторонами, між сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, зокрема договір не містить строку його дії, строку внесення фінансового активу, способу надання кредиту, вартість кредиту. Пункт 4.6 (нарахування процентів за користування кредитом) та пункт 5.4 (нарахування пені) кредитного договору є несправедливими, оскільки встановлюють вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

В додаткових поясненнях позивач зазначила, що відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували підписання договору за допомогою одноразового електронного ідентифікатора, як і не доведено додержання процедури укладення договору, передбаченої ЗУ «Про електронну комерцію», в частині надсилання пропозиції укласти договір, одержання її позивачем, надсилання позивачем акцепту, використання саме позивачем одноразового ідентифікатора. Вважає, що наданий відповідачем «Витяг з реєстру виданих кредитів від 23.10.019» не є належним доказом факту перерахування коштів. З текстом правил позивач не був ознайомлений. Звертала увагу на те, що на додаткових угодах її підпис відсутній.

В судове засідання позивач не з`явилась.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

В своєму відзиві ТОВ "СС ЛОУН" зазначило, що відповідач не визнає вимоги в повному обсязі. Вказало, що Товариство є фінансовою установою та має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Спірний договір було укладено на підставі Примірного договору надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту та правил надання споживчих кредитів ТОВ "СС ЛОУН" від 26.04.2019 №2604-1.Згідно умов договору сума кредиту становить 5500 грн, строк кредитування 20 днів. Надалі в період з 24.05.2019 по 02.06.2019 позивач уклав з товариством 7 електронних додаткових угод, якими продовжено строк користування кредитом та викладено графік платежів в новій редакції. Укладення договору відбулось відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Кошти були перераховані позивачу на його платіжну картку. В кредитному договорі не було змінено черговість погашення вимог. Вказаний пункт кредитного договору повністю відповідає ЗУ «Про споживче кредитування». Вказав, що п.4.6 та 5.4 Кредитного договору регулюють питання щодо дострокового повернення коштів та нарахування відсотків, ното міст питання відповідальності позичальника регулюються п.п.8.3, 8.4 Кредитного договору. Вважає, що намагання позивача визнати недійсним Кредитний договір направлені лише на уникнення цивільно-правової відповідальності за Кредитним договором, боргові зобов`язання за яким досі не виконані в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

25 листопада 2019 року та 05 лютого 2020 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

20 травня 2020 року судом закрито підготовче провадження.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13.04.2017 №1127, ТОВ "СС ЛОУН" було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг(крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), зокрема ліцензію на провадження діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту(а.с.44-45).

На сайті відповідача позивачем було оформлено заявку на надання позики в сумі 5500 грн строком на 20 днів(а.с.75-84)

На підставі вказаної заявки було оформлено договір про споживчий кредит №551049-А від 04.05.2019 за умовами якого предметом Кредитного договору є надання позичальнику споживчого кредиту в строк 20 календарних днів, в національній грошовій одиниці України гривні.

Відповідно до п.2.1, 2.2, 3.2, 3.3, 3.4.1 Кредитного договору загальний розмір наданого кредиту 5500 грн, плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,5% в день. Кредит надається в безготівковій формі(шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку позичальника) Кредит вважається наданим Кредитодавцем позичальнику з моменту списання коштів з банківського рахунку Кедитодавця в банківській установі, що його обслуговує при перерахуванні грошових коштів на платіжну картку позичальника згідно договору. Позичальник має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення договору відмовитись від Договору без пояснення причин, в тому числі у разі отримання грошових коштів.

Згідно п.4.6, 5.4 Кредитного договору у разі дострокового повернення кредиту, позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом за період фактичного користування кредитом, включаючи день повернення кредиту. У випадку несплати кредиту, процентів та інших платежів, якщо такі матимуть місце, в останній день строку користування кредитом (включно), кредитодавець продовжує нарахування процентів на суму несплаченого кредиту протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку користування кредитом.

Відповідно до наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації, на банківську картку, яка належить позивачу 04.05.2019 було зараховано 5500 грн від компанії ТОВ "СС ЛОУН".

НОРМИ ПРАВА

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції чинній на момент укладання договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв`язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

Згідно ст.ст.13, 19, 21 до ЗУ «Про споживче кредитування»( в редакції чинній на момент укладання договору) договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

В ст.10, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на момент укладання договору) визначено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Інформування потенційних покупців (замовників, споживачів) щодо товарів, робіт, послуг здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про рекламу" та може здійснюватися шляхом надсилання комерційних електронних повідомлень. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором(дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору), визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

ОЦІНКА СУДУ

Щодо вимог позивача про визнання недійсними п.4.6 та п.5.4 Кредитного договору.

Так, суд основним доводом позивача про визнання недійсним п.4.6 та п.5.4 Кредитного договору є те, що вказані пункти спірного договору містять положення, що суперечать вимогам ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема встановлюють вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, понад 50% вартості продукції.

Суд відзначає, що за змістом оскаржуваних пунктів Кредитного договору вони регулюють питання щодо дострокового повернення кредиту та питання нарахування відсотків після закінчення строку кредитування. Тобто, вказані пункти спірного договору не регулюють питання щодо відповідальності позичальника в разі неналежного виконання зобов`язання.

На переконання суду, вказані пункти в повному обсязі відповідають вимогами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування», Цивільному кодексу України та підстав для визнання їх недійсними позивачем не доведено.

Однак, суд вважає за можливе оцінити доводи позивача щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, понад 50% вартості продукції з урахуванням змісту п.8.3 Кредитного договору. Так, у вказаному пункті визначено, що у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п.1.2 Договору, протягом більш як 30 календарних днів поспіль, позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю штраф в розмірі 50відсотків від суми кредиту, отриманого за договором.

Отже, суд наголошує на тому, що спірний кредитний договір не містить положень, які б суперечили ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування».

За таких обставин, позов ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про визнання Кредитного договору недійсним в цілому.

Суд відзначає, що надані відповідачем докази, підтверджують факт укладення договору між сторонами в електронній формі та факт підписання позивачем договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 439679. На думку суду, на це вказує заповнення позивачем анкетних даних, а також фотознімок із паспортом, відомості якого відповідають копії, долученій до позовної заяви. Тобто, на думку суду дії позивача, які полягали у заповненні анкети відповідної форми на сайті позивача, вчинені з дотриманням принципу вільного волевиявлення.

Також, на думку суду, відповідачем було доведено те, що умови надання кредитів, в тому числі паспорт споживчого кредиту знаходились у вільному доступі та перед акцептуванням публічної оферти позивач мав можливість ознайомитись з їх змістом.

Суд відхиляє посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15, оскільки у вказаній справі Верховним Судом України надано оцінку з приводу збільшення строку позовної давності за угодою сторін.

Крім того, суд відзначає, що в даній справі між сторонами було укладено кредитний договір у формі окремого документа, що також не свідчить про аналогічність правовідносин, які виникли в даній справі та по справі 6-16цс15 чи 342/180/17.

Також суд вважає за необхідне відзначити, що факт отримання позивачем коштів за Кредитним договором підтверджується наданими АТ КБ «Приватбанк» відомостями, в яких зазначено про те, що банківська карта на яку відповідачем було здійснено переказ коштів, дійсно належить ОСОБА_1 та 04.05.2019 на рахунок було зараховано 5500 грн, що відповідає розміру кредиту, визначеного в заявці.

Суд враховує доводи відповідача про те, що сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору.

Суд відзначає, що в кредитному договорі визначено його предмет. Також сторонами було погоджено розмір кредиту, строк кредитування, плату за користування коштами, питання щодо відповідальності сторін в разі порушення умов договору.

На переконання суду, в даному випадку не було порушено процедури укладання Кредитного договору, визначеної ЗУ «Про електронну комерцію».

Суд враховує те, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які б підтверджували укладення Кредитного договору саме позивачем.

Інші доводи позивача суд вважає такими, що не мають правового значення.

За таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним не підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ "СС ЛОУН" про визнання недійсним кредитного договору залишити без задоволення.

Судові витрати відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць