Справа № 462/7699/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2020 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час кримінального провадження №0000608 подали в порядку ст.128 КПК України цивільний позов (а.с. 6-7), в якому, уточнивши 03.11.2017 року позовні вимоги (а.с.8-9), просили стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 1461600 грн. та з Моторного (транспортного) страхового бюро України 38400 грн. в якості матеріальної компенсації завданої моральної шкоди внаслідок скоєння злочину.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 19.03.2017 року вказаний цивільний позов залишено за заявою представника потерпілих - адвоката Хом`як О.Г. (а.с.10) без розгляду в частині заявлених позовних вимог до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 27.07.2017 року на вул.Городоцькій у м.Львові сталась ДТП - наїзд автомобіля «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 на пішохода - ОСОБА_5 , яка в результаті цього отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті. За наслідками ДТП було розпочате кримінальне провадження №0000608 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в якому ОСОБА_1 (мати загиблої), ОСОБА_2 (чоловіка загиблої) та малолітня ОСОБА_3 , 2015 року народження (донька загиблої) визнані потерпілими. Причиною трагічної ДТП стало те, що відповідач керував транспортним засобом марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння та рухався через регульоване перехрестя на заборонений («червоний») сигнал світлофора, не надавши перевагу у русі ОСОБА_5 , яка переходила пішохідний перехід на дозволений («зелений») сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив на неї наїзд, чим грубо порушив Правила дорожнього руху та скоїв злочин. За таких обставин вважають, що їм було заподіяно відповідачем моральної шкоди, яка підлягає відшкодування в силу положень ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України.

Обґрунтовуючи свої моральні страждання позивачі зазначили, що усім їм було завдано непоправної втрати, значного розміру моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо члена їхньої сім`ї, а саме: рідної дитини, дружини та матері, що відповідає п.2 ч.2 ст.23 ЦК України. Ступінь тяжкості вчиненого відповідачем злочину є очевидним з огляду на наслідки, які настали внаслідок цієї трагічної пригоди. Неможливо оцінити біль та тугу позивачів, які одночасно втратили все своє майбутнє в особі загиблої близької їм людини, якій на момент смерті виповнився лише 21 рік. Вона була молодою дружиною для свого чоловіка та молодою матір`ю для своєї маленької доньки, якій на той час ще не виповнилося навіть двох років. Малолітня ОСОБА_3 після загибелі матері проживає з бабусею ОСОБА_1 , оскільки її батько ОСОБА_2 змушений постійно їздити на заробітки для утримування доньки. Дитина в одну мить втратила найдорожче, що у неї могло бути у житті - це матір, на початку свого життєвого шляху вона назавжди залишиться без опіки та піклування рідної матері. Ця трагедія назавжди залишить тяжкий та непоправний слід на її подальшому житті та відобразиться на її свідомості, оскільки в силу незалежних від неї обставин, дитина все рівно змушена буде виховуватись у неповній сім`ї. Внаслідок смерті ОСОБА_5 її мати - ОСОБА_1 , будучи людиною старшого віку, втратила свою єдину дитину, яка могла бути їй опорою в подальшому житті, а чоловік загиблої ОСОБА_2 назавжди втратив молоду дружину та матір своєї малолітньої доньки. На сьогоднішній день на їхні плечі лягла велика відповідальність щодо виховання маленької дитини та онуки, яка залишилась після смерті дочки та дружини одночасно. В результаті цієї трагедії у всіх позивачів стали втраченими звичайні життєві відносини з друзями, родичами та іншими близькими людьми. Тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб. Зазначені обставини справи у їх сукупності завдали та продовжують завдавати позивачам сильних душевних переживань, що погіршується відсутністю відшкодування завданої шкоди в позасудовому (добровільному) порядку. З моменту скоєння ДТП та загибелі в ній близької

людини у позивачів пропав сон, апетит та порушився загальний стан їхнього самопочуття.

Позбавлення можливості реалізації своїх прав не інакше як через суд, також завдає позивачам

сильного морально-психологічного дискомфорту, оскільки вони не розуміють чому відповідач

ухиляється від обов`язку відшкодування завданої шкоди в результаті смерті фізичної особи

внаслідок скоєння злочину. Заподіяну моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню з відповідача ОСОБА_4 позивачі оцінюють в розмірі 1461600 грн., що вважають справедливим за наведених обставин.

19.04.2018 року вироком Залізничного районного суду м.Львова, який ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.05.2019 року залишено без змін, цивільний позов задоволено частково (а.с. 11-18), проте постановою Верховоного Суду від 20.11.2019 року вказані вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 19-22).

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова Колодяжного С.Ю. від 13.12.2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином прийнято до провадження, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

16.12.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_4 , який відбуває покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 19.04.2018 року у Державній установі «Личаківська виправна колонія (№30)», на позовну заяву (а.с. 37-38), в якому відповідач проти позовних вимог в заявленому розмірі заперечує, посилаючись на те, що всупереч обов`язку доказування позивачі не надали суду висновку судової психологічної експертизи, тому їх твердження про загальний розмір моральнох шкоди в сумі 1461600 грн. є припущенням. При цьому зазначає, що не зважаючи на відсутність у позивачів доказів про розмір моральної шкоди, він визнає частково позовні вимоги на загальну суму 200000 грн.

В судове засідання 20.03.2020 року позивачі та їхній представник - адвокат Хом`як О.Г. не з`явилися, натомість представник позивачів подав суду заяву (а.с. 56), в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить суд такі задовольнити.

Відповідач був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в порядку ч.7 ст.130 ЦПК України.

Дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, доводи сторін та докази на їх підтвердження, оглянувши кримінальну справу № 462/4173/17, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Оскільки цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, був поданий в порядку ст.128 КПК України під час кримінального провадження, проте постановою Верховоного Суду від 20.11.2019 року вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення цього цивільного позову скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, тому даний цивільний позов підлягає вирішенню Залізничним районним судом м.Львова в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно вироку Залізничного районного суду м.Львова від 12.04.2018 року у кримінальному провадженні №0000608, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України. Вироком встановлено, що 27.07.2017 року близько 9.00 години ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним у м. Львові по вулиці Городоцькій у напрямку до центру міста Львова при проїзді ділянки регульованого перехрестя з вулицею Ярослава Мудрого, порушив вимоги Розділів: Р.1.5., п.1.10 в частині значення терміну «пішохідний перехід»; Р.2. п.2.3. підпунктів «б» та «д»; п.2.9 підпункт «а»; Р.8 п.8.7.3 підпункт «е»; Р. 16 п.16.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він своїми діями проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, створив небезпеку для руху пішоходів, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив аварійну обстановку та загрозу безпеки дорожнього руху, здійснив проїзд перехрестя та регульованого пішохідного переходу на заборонений «червоний» сигнал світлофора, не надавши переваги у русі пішоходу ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину на дозволений «зелений» сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив на неї наїзд.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідно матір`ю, дружиною та донькою ОСОБА_5 , яка загинула в ДТП 27.07.2017 року, а також потерпілими у кримінальному провадженні № 0000608.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За встановлених вироком суду обставин та їх правового регулювання, суд вважає, що протиправні дії відповідача ОСОБА_4 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням моральної шкоди позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є близькими родичами загиблої ОСОБА_5 , і згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України входять в коло осіб, яким відшкодовується шкода, завдана смертю фізичної особи, та що позивачам дійсно заподіяні моральні страждання втратою близького родича.

Згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, які є загальновідомими, не підлягають доказуванню. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили відповідно доньку, дружину та матір, тому кожен з них зазнав значних моральних втрат, загибеллю близької їм людини, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пережили та переживають сильний стрес, а дитина загиблої ОСОБА_3 , яку, як видно з вироку, мати на час загибелі ще годувала материнським молоком, назавжди позбавлена материнської любові і піклування, що ніким не може бути замінене. Вказані обставини завдали позивачам моральних страждань, порушили її нормальні життєві звязки, вимагали додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд погоджується зі обґрунтуваннями позивачами завданої їм моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, згідно яких позивачі одночасно втратили своє майбутнє в особі загиблої близької їм людини, яка була донькою, дружиною та матір`ю. Загиблій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент смерті був лише 21 рік, вона була єдиною дитиною для своєї матері, молодою дружиною для свого чоловіка та матір`ю для своєї маленької донечки, якій на той час ще не виповнилося 2-х років. На початку свого життєвого шляху малолітня потерпіла ОСОБА_3 назавжди залишиться без опіки та піклування своєї рідної матері. Ця трагедія очевидно залишить тяжкий та непоправний слід на її подальшому житті, оскільки в силу незалежних від неї обставин, дитина змушена буде виховуватись у неповній сім`ї. Внаслідок смерті загиблої ОСОБА_5 її мати - ОСОБА_1 , будучи людиною похилого віку, втратила єдину доньку, яка могла бути їй опорою в подальшому житті, а чоловік загиблої ОСОБА_2 втратив молоду дружину та матір своєї малолітньої доньки. В результаті трагедії у всіх позивачів стали втраченими звичайні життєві зв`язки з родичами та іншими близькими людьми. Тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що зазначені обставини дійсно завдали позивачам сильних душевних страждань.

Відповідно до роз`яснень даних у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Щодо визначення розміру відшкодування, то суд вважає безпідставними і відхиляє наведені у відзиві доводи відповідача, що заявлений розмір відшкодування не доведений позивачами з огляду на ненадання суду висновку судової психологічної експертизи, оскільки висновок експертизи згідно положень ч.2 ст.76 УПК України є лише одним із засобів доказування. Позивачами дійсно не було заявлено в ході розгляду справи в порядку цивільного судочинства клопотання про призначення такої експертизи, проте і відповідач на спростування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди не клопотав про проведення експертизи, тому суд на виконання вимог ст.89 ЦПК України, виходячи із засад диспозитивності і змагальності, закріплених у ст.ст. 12, 13 ЦПК України, оцінює для правильного вирішення даного спору встановлені під час розгляду справи обставини і надані сторонами докази в їх сукупності.

Крім цього, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину моральних страждань, яких зазнали і продовжують зазнавати позивачі, втративши рідну їм людину, їх тривалість, а також обставини, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода і те, що жодного компенсації моральної шкоди позивачам зі сторони відповідача з часу ДТП по даний час, тобто за більш ніж два з половиною роки, надано не було.

З огляду на наведене, суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та приходить до переконання про можливість відшкодування позивачам відповідачем моральної шкоди в розмірі по 400000 грн. кожному, задовольнивши позов частково.

За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст.141 ЦПК України та вказаного роз`яснення, судовий збір в розмірі 768,40 грн. розділяється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачі в силу положень Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, тому із відповідача ОСОБА_4 слід стягнути 630,86 (82,1 % від 768,40 грн.) грн. судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України , суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7 паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), грошові кошти у розмірі по 400 000 грн. кожному в якості матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

У решті позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 630,86 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - через Залізничний районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 березня 2020 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний