РІШЕННЯ

Іменем України

01.10.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

у складі: головуючої - судді Марків Ю.С.,

з участю секретаря судового засідання Волкова Н.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17 березня 2016 року о 19 год. 00 хв. відповідач ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-2102» р.н. НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_6 , при проїзді регульованого перехрестя вулиць Кульпарківська-Окружна-Антоновича у місті Львові проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, проїхала на заборонений сигнал світлофора (червоний), внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Шевроле Авео» р.н. НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_4 . В результаті даної ДТП згідно висновку судово-медичного експерта №122/16 від 23.03.2016 року позивач ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження, а його автомобіль «Шевроле Авео» НОМЕР_2 зазнав технічних ушкоджень. Загальна сума матеріальних збитків становить 118038 грн. 75 коп. Крім матеріальних збитків позивач зазначає, що йому завдано і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. В подальшому, 04.07.2017 року зменшив позовні вимоги, просить стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальних збитків в сумі - 68038,75 грн., моральної шкоди в сумі - 5000 грн., судові витрати в сумі - 1456 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в задоволенні такого.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні такого.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення проти позову, надані відповідачами, якими вони заперечують проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження слідчого управління ГУ НП у Львівській області від 27.04.2016 року, 17 березня 2016 року о 19 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Кульпарківська 73, відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) за участі автомобіля «Шевроле Авео» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки «ВАЗ 2102» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 . В результаті даної ДТП водії автомобілів отримали тілесні ушкодження, а транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень.

Згідно з постановою Франківського районного суду м.Львова від 15.06.2016 року адміністративну справу відносно ОСОБА_5 за ст.124 КУпАП провадженням закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП. Разом з тим, застосування п. 7 ст.247КУпАП - закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст.247КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16 та 16.04.2019 у справі № 927/623/18).

В результаті даної ДТП згідно висновку судово-медичного експерта №122/16 від 23.03.2016 року позивач ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження, а його автомобіль «Шевроле Авео» НОМЕР_2 зазнав технічних ушкоджень.

Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлюваного ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу №С-00403 від 27.05.2016 вартість відновлюваного ремонту Chevrolet Aveo TC 58U, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 106866,75 грн., вартість відновлюваного ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 62291,71 грн.

Як вбачається з копії платіжного доручення №2465 від 26.12.2016 року, ТДВ "Страхове товариство "Домінанта" позивачеві виплачено страхове відшкодування в розмірі 49990,00 грн.

28.07.2017 року представником відповідача ОСОБА_6 було подано до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи по транспортному засобу марки AVEO-CHEVROLET д.н.з. НОМЕР_2 , проведення якої доручити експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07.06.2018 року клопотання задоволено та призначено автотоварознавчу експертизу.

03.10.2018 до суду надійшов лист з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, з якого вбачається, що Львівський НДІСЕ МЮ України скерував супровідний лист №4159, яким скеровано рахунок №702 на оплату вартості експертизи та клопотання експертів про представлення для огляду та проведення досліджень пошкодженого під час ДТП автомобіля Шевроле Авео р.н. НОМЕР_2 та усі пошкоджені його складові частини. Станом на 28.09.2018 року будь-якої відповіді на лист, тобто у термін більш як 45 днів з дня відправлення клопотання (рахунку) №702 від 30 липня 2018 року не отримано, оплата по вказаному рахунку не здійснена, автомобіль Шевроле Авео р.н. НОМЕР_2 та усі пошкоджені його складові частини не представлені.

Окрім цього, Франківським районним судом м.Львова скеровувався запит №1/168/2020 від 30.01.2020 року до Моторно-транспортного страхового бюро України про надання інформації щодо ліквідації ТДВ «СТ «Домінанта». З відповіді МТСБУ №3.1-02/6078 від 20.02.2020 року вбачається, що з 02.07.2018 року ТДВ «СТ «Домінанта» втратило статус асоційованого члена МТСБУ у зв`язку з заборгованістю до фондів МТСБУ та відповідно до закону припинило членство в МТСБУ. Окрім цього, за інформацією, отриманою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновниками Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» прийнято рішення щодо припинення юридичної особи шляхом ліквідації. Інформацією щодо правонаступника ТДВ «СТ «Домінанта» МТСБУ не володіє.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, згідно п.2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, за загальними правилами відповідальність за завдану шкоду несе не власник автомобіля, а особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Власник може нести відповідальність лише у випадку неправомірного заволодіння транспортним засобом водієм, який завдав шкоду. На сьогоднішній день правовою підставою управління автомобілем є наявність посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Практика Верховного Суду вказує, що для покладання відповідальності за завдану шкоду на власника автомобіля позивач повинен довести той факт, що автомобіль перебував у водія без відповідної правової підстави. При цьому цей факт повинен довести саме позивач. За відсутності підтвердження даного факту суди повинні відмовляти в задоволенні позовних вимог до власника авто (Постанова Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі №200/663/14ц).

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_6 не може нести відповідальність за завдану шкоду, як власник автомобіля.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону №1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до пункту 22.1. статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України( стаття 29 Закону №1961-IV).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що шкода заподіяна позивачу внаслідок дорожньо транспортної пригоди, розмір якої визначено відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного ТЗ № С-00403, складеного 27.05.2016 року, який відповідачем не спростований, підлягає стягненню з ОСОБА_5 в розмірі 12301 грн. 71 коп., що становить різницю між вартістю відновлюваного ремонту з врахуванням зносу та виплаченим страховим відшкодуванням.

За загальним правилом, яке міститься в частині першій статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При визначенні розміру моральних збитків суд виходить з роз`яснень даних у п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема про те, що суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як зазначає позивач в результаті пошкодження автомобіля ОСОБА_4 зазнав душевних страждань та переживань, оскільки даний автомобіль позивач використовував для своєї роботи, а також для перевезення дітей та дружини до місця роботи та навчання. За допомогою автомобіля ОСОБА_4 легше було виконувати свої службові обов`язки, значно заощаджуючи свій час.

Окрім цього, пошкодження автомобіля вплинуло на обсяг його роботи, яку він міг зробити за день, оскільки за відсутністю автомобіля ОСОБА_4 змушений був возити дітей громадським транспортом, внаслідок чого, порушився його звичайний ритм життя.

За силою та тривалістю моральних переживань, враховуючи тривале порушення особистих немайнових прав позивача, глибину його страждань, керуючись засадами розумності та справедливості у відповідності до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд вважає, що 5000 грн. є достатньою сумою для компенсації моральної шкоди.

Позовні вимоги про стягнення витрат на правовому допомогу також підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно зі ч. 1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, представник позивача надав договір про надання професійної правничої допомоги від 01.07.2016 року, опис робіт (наданих послуг) від 24.07.2020 року, акт про надану правову допомогу від 24.07.2020 згідно з яким вартість робіт оцінено в розмірі 10000,00 грн.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Суд, даючи оцінку вищезазначеному, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальних збитків в сумі 12301 (дванадцять тисяч триста одна) гривня 71 коп., відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, судові витрати в сумі 10000 (десят тисяч) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 08.10.2020.

Суддя Марків Ю.С.