КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8763/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.

Секретаря судового засідання Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію, зобов`язання спростувати інформацію, зобов`язання вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію, зобов`язання спростувати інформацію, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію, зобов`язання спростувати інформацію, зобов`язання вчинити дії (а.с. 101 том 1).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію, зобов`язання спростувати інформацію, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції від 03 березня 2020 року, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції зробив висновок щодо повторної неявки позивача без поважних причин всупереч обставинам справи і наявним в справі матеріалам. Також, не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що сторона позивача була повідомлена про судове засідання на 03 березня 2020 року належним чином. Адже, ні позивач особисто, ні його представник ОСОБА_1 не отримували жодних, передбачених процесуальним законом, повідомлень від суду першої інстанції про дату та час судового засідання, а відтак були позбавлені можливості взяти участь в засіданні або повідомити про причини неявки або направити заяву про розгляд за відсутності або іншим, передбаченим законом шляхом захистити свої права та інтереси.

Звернув увагу, що листи (повідомлення) для представника позивача ОСОБА_1 направлялись судом першої інстанції на ім`я вигаданої особи - ОСОБА_2 .

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач Міністерство оборони України просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 223, пункту 3 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки неявка позивача у судове засідання, призначене на 03 березня 2020 року є повторною, а заяв про відкладення розгляду справи від позивача чи про розгляд справи за відсутності позивача до суду, на момент ухвалення відповідного процесуального рішення, не надходило. Правова позиція в аналогічних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 9901/949/18 та постанові Верховного Суду (Касаційний цивільний суд) від 22.05.2019 у справі №310/12817/13.

Відповідач Антитерористичний центр при Службі безпеки України у поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року - без змін, обґрунтовуючи свої доводи тим, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається, частина перша статті 44 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд першої інстанції, установивши, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, а також не прибув на судове засідання його представник, врахувавши тривалість розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду, оскільки причини неявки позивача визнано неповажними. Представник позивача також не повідомив суд про причини його неявки в судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача Міністерства оборони України - Комар А.Ю. та представник Антитерористичного центру при Службі безпеки України - Демчук В.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції, виходив із того, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду позивач повторно не з`явився в судові засідання та від нього не надходила заява про розгляд справи у його відсутності.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Згідно з частиною 5 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки

позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним

про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку,

якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності,

і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України позов залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом вказаних положень цивільного процесуального законодавства правом на залишення позовної заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання про залишення заяви без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, колегією судді встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію, зобов`язання спростувати інформацію, зобов`язання вчинити дії перебуває у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва з липня 2017 року.

Справа за пред`явленим позовом ОСОБА_2 призначалась до розгляду неодноразово.

Із встановлених обставин у справі вбачається, що підставою для залишення судом першої інстанції заяви ОСОБА_2 без розгляду стали неявки позивача в судове засідання на 15 серпня 2019 року, 03 березня 2020 року.

Матеріалами справи підтверджується, що про явку в судове засідання на 15 серпня 2019 року позивач та його представник ОСОБА_1 повідомлялись безпосередньо в суді, про що свідчить розписка (а.с. 230 том 1).

На вказану дату позивач та його представник не з`явились, надіславши на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із знаходженням представника позивача ОСОБА_1 у відрядженні за кордоном (а.с.240-245 том 1).

В судовому засіданні 15 серпня 2019 року судом першої інстанції задоволено клопотання представника позивача, що стало підставою для оголошення у розгляді справи перерви до 03 березня 2020 року (а.с. 248 том 1).

На наступну дату судового розгляду (03 березня 2020 року) позивач та його представник в особі ОСОБА_2 сповіщались шляхом направлення судової повістки-повідомлення поштовим зв`язком (а.с.1,2 том 2).

Надіслана на адресу позивача судова повістка про явку в судове засідання 03 березня 2020 року повернулась до суду без вручення, з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 4 том 2).

Статтями 128, 130 ЦПК України регламентований порядок направлення та вручення судових повісток.

Так, частиною 6 статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси - частина 8 статті 128, частина 1 статті 130 ЦПК України.

Аналіз змісту положень ЦПК України, що регламентують порядок направлення та вручення судових повісток, свідчить про те, що повернення відділенням зв`язку судової повістки з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не можна вважати належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, оскільки це не відповідає вимогам статті 130 ЦПК України.

Отже, здійснені судом першої інстанції виклики позивача про явку в судові засідання на 03 березня 2020 року не містить документального підтвердження вручення йому судової повістки.

Відсутні в матеріалах справи відомості щодо належного повідомлення на вказану дату і представника позивача ОСОБА_1 , повноваження якого підтверджуються ордером серії ЧН № 013282 (а.с. 114 том 1).

За відомостями зазначеними у судовій повістці від 15 серпня 2019 року сповіщення про явку в судове засідання 03 березня 2020 року адресоване ОСОБА_2 (а.с. 2 том 2). Вказана особа не приймала участі у справі та не є представником позивача.

Наведене свідчить про те, що ні позивач, ні його представник ОСОБА_1 належним чином не були повідомлені про дату розгляду справи на 03 березня 2020 року.

За змістом вимог пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача, повідомленого належним чином, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені колегією суддів обставини справи свідчать про те, що на повторне (друге поспіль) судове засідання позивач та його представник ОСОБА_1 не були належним чином повідомленні, а тому відсутня визначальна умова для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 не ґрунтується на вимог цивільного процесуального законодавства, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: