Справа № 226/2025/20
Справа 226/2025/20
Провадження № 2/226/700/2020
і м е н е м У к р а ї н и
13 жовтня 2020 року м.Мирноград
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючого суддi Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Ковальової І.О.
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1 (не з`явилась),
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_3 (не з`явився),
розглянувши заочно у вiдкритому судовому засiданнi в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 є її сином, який зареєстрований, але не проживає в ньому без поважних причин з 01.12.2008 року, мешкає за невідомою їй адресою в м.Мирнограді. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але жодного разу не виявив бажання проживати за місцем своєї реєстрації, позивач одна несе всі витрати зі сплати комунальних послуг. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
До судового засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у порядку передбаченому чинними цивільно-процесуальним законодавством, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, за участю її представника, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку.
Представник позивача ОСОБА_2 підтримала вимоги позивача, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідача до суду не надходило.
Враховуючи позицію позивача, той факт, що відповідач двічі належним чином повідомлений про час та місце розгляду стосовно нього цивільної справи, суд вважає необхідним цю справу розглянути заочно.
Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є свідоцтво про право на спадщину видане державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори 23.12.1983 року за реєстровим номером 2-1557 (а.с. 4, 5)
Згідно з довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 8313 від 20.08.2020, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6, 7-10).
Відповідач ОСОБА_3 фактично не мешкає за місцем реєстрації, згідно з актом від 20.08.2020, складеним представником комітету самоорганізації населення м. Мирноград Пушкар Т.І., ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з 01.12.2008 року і по теперішній час не проживає за вказаною адресою (а.с. 11).
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що вона працює поштаркою по вулиці де мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Протягом 12 років вона їх відвідує і по роботі, і за власним бажанням. За цей час ОСОБА_7 жодного разу не бачила, знає, що він мешкає десь на м-ні «Молодіжний» в м.Мирнограді. ОСОБА_1 телефонує синові, але він на дзвінки не відповідає та не передзвонює. Разом з позивачем мешкає її онук, син її доньки, інші особи в будинку не проживають.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що з позивачем та її чоловіком вони є сусідами протягом останніх 25 років. Їх син ОСОБА_3 не мешкає з ними близько 10 років, причина з якої він не мешкає їй невідома. Кожного дня вона гуляє з онукою біля будинку позивача, але ОСОБА_3 жодного разу не бачила.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Судом встановлено, що принаймні з 2008 року будинок АДРЕСА_1 за своїм цільовим призначенням відповідачем ОСОБА_3 не використовується, його відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідач не проживає там, чи домовленостей між ним та власником житла ОСОБА_1 щодо порядку його використання судом не встановлено.
Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідач ОСОБА_3 в квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, участі в утриманні житла не приймає, це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,12,13,81,141,263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рiшення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача.
Заяву про перегляд заочного рiшення може бути подано протягом тридцяти днiв з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складений 16 жовтня 2020 року.

Суддя Т.О.Коваленко