ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року

м. Харків

справа №613/401/18

провадження № 22-ц/818/1788/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря:.Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , Товариство з додаткової відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , Товариства з додаткової відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від17 грудня 2019 року у складі судді Харченка С.М.,-

в с т а н о в и в :

03 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхового товариства «Домінанта», в якому, з урахуванням уточнень (т. 1 а.с. 219 -224), просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 50 000 грн. - у якості відшкодування моральної шкоди; стягнути з ФОП ОСОБА_3 - 561 410 грн. - у якості відшкодування моральної шкоди; стягнути з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» - 14 616 грн. - у якості відшкодування моральної шкоди, 100 000 грн. - страхову суму за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілої внаслідок ДТП ОСОБА_5 , 14 616 грн. - у якості відшкодування, як особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника потерпілої внаслідок ДТП ОСОБА_5 ; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, а саме: вартість проведення судово-психологічної експертизи у сумі 14 300 грн.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.; стягнуто з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 14 616 грн, страхову суму за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілої внаслідок ДТП у розмірі 100 000 грн, витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника потерпілої внаслідок ДТП у розмірі 9931 грн 80 коп, всього 124547 грн 80 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 1909 грн 05 коп.; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 7636 грн 20 коп; стягнуто з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 4754 грн 75 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1334 грн 94 коп.; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на в дохід держави судовий збір у розмірі 5339 грн 77 коп.; стягнуто з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» в дохід держави судовий збір у розмірі 3325 грн 26 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, застосування закону, який не підлягав до застосування, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в цій частині позовних вимог.

Зазначає, що в момент ДТП він керував та користувався транспортним засобом на підставі трудового договору з ОСОБА_3 , а тому на підставі положень ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної безпеки підлягає відшкодуванню власником цього джерела, зазначає, що також це правило діє і в частині відшкодування моральної шкоди а тому він не є належним відповідачем у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив несправедливе рішення, поклавши на ОСОБА_3 відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду у чотири рази більшу ніж пред`явлено позовні вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Також вказує, що висновок судово-психологічної експертизи від 26.04.2019 носить не категоричний, а лише можливий (орієнтовний) характер, а в основу експертних досліджень покладено лише документи, які надано самим позивачем, хоча спершу вони мали бути предметом розгляду в судовому засіданні.

Вказує, що у відзиві на позовну заяву, а також у судових засіданнях, частково визнавав позовні вимоги в межах суми до 50 тисяч гривень, маючи на увазі, що в подальшому він цю суму може стягнути з ОСОБА_2 в порядку регресу.

Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував майновий та фізичний стан ОСОБА_3 та його спроможність сплатити позивачу стягнуту суму.

Зазначає, що у ОСОБА_3 відсутні такі доходи, які б забезпечували відшкодування шкоди у визначеному судом розмірі, що на його утриманні знаходяться непрацездатні дружина, матір та теща, які потребують утримання і систематичного лікування. Також постійного лікування потребує і сам ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги до ФОП ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що ухвалюючи рішення в цій частині позовних вимог суд першої інстанції неправильно виходив із того, що визначена судом сума відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості, при цьому поза увагою суду залишилися ряд важливих обставин. Звертає увагу, що згідно висновку судово-психологічної експертизи моральна шкода складає 162 мінімальні заробітні плати, що дорівнює 676 026 грн., а тому, судом необґрунтовано зменшено суму у якості відшкодування моральної шкоди, яка повинна відшкодовуватися на його користь відповідачем ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 рокуоскаржується лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині , відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що згідно висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 26.04.2019 року, ситуація, що досліджується по справі була для ОСОБА_1 психотравмувальною. ОСОБА_1 були спричинені страждання (моральна шкода) в результаті загибелі його дочки ОСОБА_5 , можливий (орієнтовний) розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 , складає 162 мінімальних заробітних плат, що у місячному розмірі становлять 676 026 грн., а отже виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, враховуючи рекомендаційний характер висновку експерта, суд вважав за необхідне стягнути моральну шкоду з ОСОБА_2 у розмірі 50 000 грн., а з ФОП ОСОБА_3 у розмірі 200 000 грн.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 20.12.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 березня 2017 року, відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки.( т. 1 а.с. 9-15 ).

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_2 10.11.2015 року, приблизно о 09:00 год., керуючи технічно справним автобусом «Neoplan N316», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині площі Незалежності в м.Богодухові з боку м.Суми в напрямку м.Харків, на перехресті вул. Шевченка та пл. Незалежності грубо порушив вимоги п.16.2 Правил дорожнього руху України, згідно з яким на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, виконуючи маневр правого повороту на вул. Шевченка, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала вулицю Шевченка по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора для руху пішоходів. В результаті ДТП ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці ДТП.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 10.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 04 постраждала ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є позивач ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 13.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 266 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у виці 17 років( т. 1 а.с. 17 ).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 - автобус «Neoplan N316», № знак НОМЕР_1 належить відповідачу ОСОБА_3 ( т. 1 а.с. 29).

Судовим розглядом встановлено, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом серії НОМЕР_4 автобус «Neoplan N316», № знак НОМЕР_1 , працював водієм у ФОП ОСОБА_3 .

Відповідно до полісу № АЕ / 5602120 ФОП ОСОБА_3 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», строк дії договору з 00 год. 00 хв. 31.10.2015 року до 30.04.2016 року включно, забезпеченим транспортним засобом є автобус «Neoplan N316», держ. № знак НОМЕР_1 ., страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 100 тис. грн., а за шкоду, заподіяну майну 50 тис. грн. ( т. 1 а.с. 30-34).

Згідно висновку експерта ХНДІСЕ ім. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса, за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 23291 від 26.04.2019 року, ситуація ДТП, яка сталася 10.11.2015 та її наслідки, була для ОСОБА_1 психотравмувальною. ОСОБА_1 були спричинені страждання (моральна шкода) , можливий (орієнтировний) розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), ОСОБА_1 складає 162 мінімальних заробітних плат в Україні ( т. 1 а.с. 167-173 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищені небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Тлумачення положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Виходячи із наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 426/16825/16-ц).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.п. 3 , 4 частини 1 та частини 2 стаття 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 року, в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 , ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, з огляду на таке.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язан довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач посилався на те, що відбулися негативні зміни в його житті та стані здоров`я, він зазнав душевних страждань у зв`язку з необхідністю докладати більше зусиль для організації свого життя, та страждань від факту трагічної смерті своєї неповнолітньої доньки.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Викладене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів вважає, що визначаючи право позивача на моральне відшкодування, суд першої інстанції врахував моральні страждання позивача, які зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу трагічної втрати дочки, але помилково прийшов до висновку, обмеживши суму відшкодування, яка стягнута з ФОП ОСОБА_6 розміром 200 000 грн.

Колегія суддів вважає, що з відповідача ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 561 410 грн., що відповідає вимогам розумності і справедливості, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Доводи апеляційної скаргипредставника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , стосовно того, що суд першої інстанції ухвалив несправедливе рішення, поклавши на ОСОБА_3 відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду у чотири рази більшу ніж пред`явлено позовні вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки з огляду на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, якою передбачено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, ФОП ОСОБА_3 має можливість скористатися своїм правом на відшкодування шкоди, завданої працівником.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скаргипредставника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , щодо врахування судом лише висновку судово-психологічної експертизи від 26.04.2019 .

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Отже, розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) остаточно може бути встановлено судом, у висновку експерта можливі лише ймовірні обчислення можливого орієнтовного розміру компенсації за завдані страждання ОСОБА_1 .

Визначаючи розмір моральної шкоди судом апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінено висновок судової психологічної експертизи № 23291 від 26.04.2019 року, згідно якого за індивідуально-психологічної властивості позивача за даними тестового обстеження, актуальний психічний стан ОСОБА_1 характеризується втратою звичного стереотипу життєдіяльності, протидією обставинам, потребою у вирішенні ситуації, яка розглядається за справою, у пристосуванні до наявного образу життя, що склався внаслідок ситуації ДТП та надією на успіх. Ситуація ДТП та її наслідки, була для підекспертного психотравмувальною. Вищевказане призвело до ускладнень у збереженні психологічного комфорту, що зумовило виникнення у ОСОБА_1 негативних, руйнівних його особу переживань, він не міг до кінця усвідомити, що кохана дочка, з якою був тісний емоційний зв`язок пішла з життя назавжди. Загибель дочки стала причиною переживання, що призвело до руйнування звичних та комфортних сімейних стосунків, виникнення відчуття непоправної втрати.

Таким чином, загибель дочки створила у житті ОСОБА_1 суттєві перешкоди у задоволенні провідних для нього потреб у підтримці, емоційному зв`язку з близькою людиною, благополуччі рідних, емоційному комфорті в родині. Указане призвело до необхідності докладати додаткові зусилля для пристосування до негативних змін у житті. Тобто, об`єктивно порушився звичний і оптимальний для нього зміст життя. Необхідність подолання зазначених перешкод вимагали та вимагають від ОСОБА_1 надлишкових зусиль для їх подолання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 року, в частині стягнення зФОП ОСОБА_3 суми у рахунок відшкодування моральної шкоди та судових витрат підлягає зміни в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просив скасувати рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17.12.2019 в частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги до ФОП ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Частиною першою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 моральної шкоди, а прийшла до висновку про зміну рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 19050 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 3 ч. 2 ,ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9 545,25 грн. за проведення судово-психологічної експертизи, а також з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, з ФОП ОСОБА_3 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 614,10 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та у розмірі 8 421,15 грн. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції

Також ОСОБА_2 компенсується сплачений ним судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 750 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 року, в частині стягнення зОСОБА_2 суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, скасувати та в задоволені позову в цій частині - відмовити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 року, в частині стягнення зФОП ОСОБА_3 суми у рахунок відшкодування моральної шкоди та судових витрат - змінити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 561 410 (п`ятсот шістдесят одну тисячу чотириста десять) грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9 545 (дев`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн. 25 (двадцять п`ять) коп. за проведення судово-психологічної експертизи.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 5 614 (п`ять тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 10 (десять) коп. за розгляд справи у суді першої інстанції

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 8 421 (вісім тисяч чотириста двадцять одну) грн. 15 (п`ятнадцять) коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції

Компенсувати ОСОБА_2 сплачений судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2020 року.