Справа № 570/5689/16-ц
Номер провадження 2/570/27/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишева Х.В.

за участю секретаря судового засідання Гречки О.В.

позивач не з`явився

представник позивача не з`явився

відповідач - не з`явився

представник відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

14.12.2016 р. до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 (далі позивач) до ОСОБА_4 (далі відповідач) про стягнення грошового зобов`язання в сумі 660000 грн. основного боргу, 221100 грн. втрат від інфляції за час прострочення, 23651 грн. 50 коп. у вигляді трьох процентів за час прострочення, 111585 грн. 16 коп. процентів за час користування коштами, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 29 травня 2013 року між нею (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір №2ОД-2013 про надання позики, відповідно до якого позивач передала, а відповідач отримала 660000 грн., які зобов`язалася повернути до 31 грудня 2013 року. Стверджувала, що позичкові кошти не повернуті, хоча термін їх повернення закінчився, а відповідач ухиляється в добровільному порядку повернути кошти. Позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути проценти за весь період користування коштами з 29 травня 2013 року по 05 березня 2015 року, 3% річних в рахунок компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами та втрати від інфляції.

20.10.2017 р. відповідач подала заперечення на позов, в яких позовні вимоги позивача не визнала та заперечила щодо їх задоволення. Зазначила, що з позивачем по договору від 29.05.2013 року вона повністю розрахувалася, а позовні вимоги заявлені з порушенням строку позовної давності. На думку відповідача, поважних причин для поновлення строку позовної давності немає, а позивач про неї не заявив. Відповідач вважає, що позивачем пропущено і скорочений (річний) строк позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності звернення до суду.

22.06.2018 р. відповідач подала до суду додаткові заперечення, в яких повідомила, що документ, копію якого додано до позовної заяви, на підтвердження існування її боргу перед позивачем, ніколи не складався, з боку позивача має місце факт підлогу, позов не є результатом доброї волі позивача, а є результатом тиску на неї певної особи.

14.12.2018 р. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що позовні вимоги позивача не визнає, позов не є результатом доброї волі позивача, а є результатом тиску на неї іншої особи, на даний час між сторонами не існує підстав для будь-яких взаємних грошових претензій, відповідач з позивачем повністю розрахувалася, документ, копію якого додано до позовної заяви, на підтвердження існування її боргу перед позивачем, ніколи не складався, по суті з боку позивача має місце факт підлогу.

02.01.2019 р. до суду надійшли пояснення на відзив, в яких позивач зазначила, що презумпція правомірності правочину встановлена ст. 204 ЦК України; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків; відповідач не надала жодного документу, який би свідчив про виконання (повне чи часткове) нею договору №2ОД-2013 про надання позики щодо повернення нею позивачу коштів.

09.06.2020 р. відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не визнає позов, сторони у справі між собою грошових зобов`язань не мають. Відповідач вважає, що договір від 29.05.2013 р. не є дійсним через його безгрошовність, переміщення коштів на виконання умов цього договору від ОСОБА_3 до неї не відбулося, ні в договорі, ні в розписці не зазначено, що 29.05.2013 р. позивач передала, а відповідач прийняла від неї якусь кількість грошей. На думку відповідача, текст договору чітко зазначає про надання безвідсоткової поворотної позики, а тому будь-яка вимога по договору більше 660000 гривень є безпідставною. Відповідач стверджує, що позивач не направляла їй вимоги про повернення позики, а переговорів представників сторін, які мали передувати зверненню до суду, не було. Відповідач пояснила, що 29.05.2013 р. позивач заставила її підписати договір на позику 660000 гривень під тиском, а будь-які докази на виконання позивачем своєї частини зобов`язань по договору від 29.05.2013 р. у позовній заяві відсутні. Відповідач просила залишити позов без задоволення через безпідставність позовних вимог.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Таргонія М.В. від 24 січня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено судовий розгляд справи на 22.02.2017 року о 11:30 год. (а.с. 16).

22.02.2017 р. за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні оголошено перерву до 06.03.2017 р. до 15:30 год. (а.с. 22).

06.03.2017 р. відкладено розгляд справи до 05.04.2017 р. до 12:00 год. (а.с. 26).

05.04.2017 р. розгляд справи відкладено у зв`язку з відпусткою судді на 05.05.2017 р. о 12:00 год. (а.с. 31).

05.05.2017 р. у зв`язку з видаленням суду в нарадчу кімнату по іншій справі розгляд справи відкладено на 14.06.2017 р. о 15:00 год. (а.с. 34).

14.06.2017 р. у зв`язку з видаленням суду в нарадчу кімнату відкладено розгляд справи на 11.07.2017 р. о 12:00 год. (а.с. 37).

11.07.2020 р. у зв`язку з відрядженням судді відкладено розгляд справи на 28.07.2020 р. о 12:00 год. (а.с. 41).

27.07.2017 р. представник відповідача подала до суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з перебуванням її та відповідача за межами Рівненської області (а.с. 38).

28.07.2017 р. відкладено розгляд справи до 22.08.2020 р. до 16:00 год. (а.с. 44).

22.08.2020 р. до суду надійшла заява позивача, в якій вона зазначила, що підтримує позов та просить його задоволити, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 46).

22.08.2017 р. у зв`язку з видаленням суду в нарадчу кімнату відкладено розгляд справи (а.с. 49).

Розпорядженням керівника апарату Рівненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2017 року у зв`язку із закінченням повноважень судді Таргонія М.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 570/5689/16-ц (а.с. 50).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 після закінчення повноважень судді Таргонія М.В. справа прийнята до провадження суддею Остапчук Л.В. та призначена до судового розгляду на 08.11.2017 р. об 11:30 хв. (а.с. 52).

20.10.2017 р. до суду надійшли заперечення відповідача на позов (а.с. 53).

08.11.2017 р. у зв`язку з неявкою усіх сторін по справі відкладено розгляд справи на 18.01.2018 р. о 14:00 год. (а.с. 55).

18.01.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному відкладено розгляд справи на 13.04.2018 р. о 14:00 год. (а.с. 56).

13.04.2018 р. у зв`язку з неявкою усіх сторін по справі відкладено розгляд справи на 30.05.2018 р. о 08:30 год. (а.с. 57).

30.05.2018 р. у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 21.06.2018 р. о 15:30 год. (а.с. 58).

15.06.2018 р. відповідач звернулась до суду із заявою про надання справи для ознайомлення (а.с. 61).

19.06.2018 р. відповідач подала до суду заяву, в якій просила перенести розгляд справи на будь-яку іншу дату та повідомила, що її інтереси по справі представлять ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Зазначила, що 18.06.2018 р. ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами справи, але через обмеженість часу не має можливості підготувати додаткові заперечення на позов. Заявила про намір особисто прийняти участь у розгляді справи, але 21.06.2018 р. в суд прибути не може через особисті причини (а.с. 63).

21.06.2018 р. за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 27.08.2018 р. о 14:00 год. (а.с. 65).

22.06.2018 р. до відповідачем подано до суду додаткові заперечення по суті позовних вимог (а.с. 67).

27.08.2018 р. відповідач письмово просила суд перенести засідання по справі на будь-яку дату після 10.09.2018 р. через хворобу її представника ОСОБА_6 (а.с. 70).

27.08.2018 р. відповідач письмово звернулась до суду та стверджувала, що без участі позивача справа розглядатися не може, відтак просила суд прийняти рішення про розгляд справи лише за особистої участі позивача (а.с. 71).

27.08.2018 р. за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 25.09.2018 р. о 15:30 год. (а.с. 73).

25.09.2018 р. у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 15.11.2018 р. о 10:00 год. (а.с. 76).

15.11.2018 р. у зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 07.12.2018 р. о 09:00 год. (а.с. 78 а).

19.11.2018 р. відповідач подала до суду заяву про виклик свідка ОСОБА_8 (а.с. 80).

19.11.2018 р. відповідач подав до суду копію договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-245ю/2013/2-1 від 20.12.2013 р. для доручення її до справи в якості доказу (а.с. 81-85).

14.12.2018 р. відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 91-94).

14.12.2018 р. відповідачем подано заяву про відвід судді Остапчук Л.В. (а.с. 94).

02.01.2019 р. позивач подав до суду пояснення на відзив відповідача (а.с. 95-97).

13.03.2019 р. позивачем та її представником подано до суду заяву про розгляд клопотання про відвід судді у відсутність позивача та його представника (а.с. 111).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року заяву відповідача про відвід судді Остапчук Л.В. передано до канцелярії суду для визначення судді для розгляду даної заяви (а.с. 112).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2019 року відмовлено у відводі судді Остапчук Л.В. за заявою відповідача (а.с. 113).

08.08.2019 р. представник відповідача подав заяву до суду про надання для ознайомлення матеріалів справи (а.с. 115).

19.08.2019 р. представник позивача подав до суду заяву про виклик свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 117).

22.08.2019 р. представник відповідача подав до суду заяву з процесуального питання, в якій повідомив про необхідність повторного розгляду заяви про відвід судді Остапчук Л.В. (а.с. 119).

25.09.2019 р. позивачем подано заяву про забезпечення позову (а.с. 104).

27.12.2019 р. представник позивача подав до суду клопотання про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків розгляду справи (а.с. 121).

28.02.2020 р. представник відповідача подав заяву до суду про надання для ознайомлення матеріалів справи (а.с. 122).

19.03.2020 р. відповідач подала до суду заяву, в якій повідомила, що довіряє представнику ОСОБА_6 представляти її інтереси по справі без її особистої участі на стадії підготовчого засідання та зазначила, що при розгляді справи по суті має намір приймати участь в засіданнях особисто (а.с. 125).

23.04.2020 р. представник відповідача подав заяву до суду про надання для ознайомлення матеріалів справи (а.с. 127).

24.04.2020 р. представник відповідача подав до суду заяву з процесуального питання, в якій просив суд врахувати, що відзив відповідача на позовну заяву залишився без відповіді з боку позивача із всіма можливими наслідками (а.с. 126).

29.04.2020 р. представник відповідача подав до суду заяву з процесуального питання, в якій наполягав на розгляді заявленого судді Остапчук Л.В. відводу (а.с. 128).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2020 року задоволено заяву судді Остапчук Л.В. про самовідвід при розгляді даної цивільної справи (а.с. 137-138).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В. від 04 травня 2020 року прийнято до провадження зазначену цивільну справу та призначено справу до судового розгляду по суті о 12:00 год. 04.06.2020 р. (а.с. 142).

29.05.2020 р. представник відповідача подав до суду заяву з процесуального питання, в якій просив переглянути постановлене ухвалою від 04.05.2020 р. рішення і 04.06.2020 р. провести по справі підготовче засідання (а.с. 146).

03.06.2020 р. представник відповідача подав заяву до суду про надання для ознайомлення матеріалів справи (а.с. 148).

04.06.2020 р. розгляд справи відкладено на 22.06.2020 р. о 14:00 год. (а.с. 151).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2020 року призначено підготовче судове засідання у даній цивільній справі на 14:00 год. 22.06.2020 р. (а.с. 152).

09.06.2020 р. відповідач подав до суду заяву з процесуального питання, в якій просив витребувати від позивача і залучити до справи завірені позивачем копії з оригіналу договору позики від 29.05.2013 р., прийняти відзив на позовну заяву і зустрічний позов до ОСОБА_3 , вважати дійсними всі раніше подані нею та її представником ОСОБА_6 процесуальні документи по справі (а.с. 155-156).

09.06.2020 р. відповідач подала відзив на позовну заяву (а.с. 157-160).

18.06.2020 р. представник позивача звернувся до суду із заявою про надання справи для ознайомлення (а.с. 166).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2020 року заяви відповідача та її представника про виклик свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишено без задоволення, заяву про долучення до матеріалів справи копії договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-245ю/2013/2-1 задоволити, копію даного договору долучено до матеріалів справи, в якості доказу, зобов`язано відповідача або її представника пред`явити для огляду під час судового розгляду даної справи оригінал договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-245ю/2013/2-1. Заяви з процесуальних питань щодо витребування завіреної копії договору від 29.05.2013 року та визнання відзиву відповідача, таким, що залишився без відповіді на відзив залишено без задоволення, у підготовчому засіданні по цивільній справі оголошено перерву до 11:00 год. 16.07.2020 року (а.с. 172-173).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним залишено без руху (а.с. 174).

30.06.2020 р. представник відповідача подав до суду заяву з процесуального питання, в якій повідомив, що представник позивача двічі навмисно повідомив суду завідомо неправдиві відомості, просив розглянути викладене і в наступному засіданні повідомити його про результат розгляду (а.с. 178).

30.06.2020 р. представник відповідача подав до суду заяву з процесуального питання, в якій просив встановити строк для подання відповідачем заперечення на відповідь позивача на відзив (а.с. 179).

30.06.2020 р. представник відповідача подав до суду заяву з процесуального питання, в якій повторно просив суд викликати в якості свідків по цивільній справі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 180-181).

30.06.2020 р. представником позивача ОСОБА_11 подано до суду заяву про забезпечення позову, ухвалою суду від 09.07.2020 р. заяву повернуто позивачу (а.с. 182-183, 193).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08 липня 2020 року зустрічну позовну заяву про визнання правочину недійсним постановлено вважати неподаною та повернуто позивачу (а.с. 190).

Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року дана ухвала залишена без змін (а.с. 74 копія справи № 570/5689/16-ц, № провадження 2/570/27/2020).

16.07.2020 р. розгляд справи відкладено на 30.07.2020 р. о 11:15 год. у зв`язку з неявкою відповідача та неявкою представника відповідача (а.с. 195).

21.07.2020 р. позивачем до суду подано клопотання про залишення заяви про забезпечення позову від 25.02.2019 р. без розгляду, ухвалою від 21.07.2020 р. клопотання задоволено частково (а.с. 198, 199).

21.07.2020 р. представником позивача ОСОБА_11 подано до суду заяву про забезпечення позову, ухвалою суду від 22.07.2020 р. дану заяву задоволено (а.с. 200-210, 212-213).

30.07.2020 р. представник відповідача заявив відвід судді Гладишевій Х.В., у судовому засіданні оголошено перерву (а.с. 217).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року заяву представника відповідача про відвід судді в порядку ст. 36 ЦПК України у цивільній справі № 570/5689/16-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - визнано необгрунтованою. Заяву представника відповідача про відвід судді в порядку ст. 36 ЦПК України у цивільній справі № 570/5689/16-ц передати до канцелярії суду для визначення судді для розгляду даної заяви відповідно до вимог ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13 серпня 2020 року у задоволенні заяви представника відповідачки про відвід судді Рівненського районного суду Рівненської області Гладишевої Х.В. від розгляду цивільної справи №570/5689/16-ц відмовлено (а.с. 232-233).

14.08.2020 р. підготовче судове засідання призначене на 14:00 год. 26.08.2020 р. (а.с. 234).

17.08.2020 р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням відкласти судове засідання на іншу дату у зв`язку з перебуванням у черговій відпустці (а.с. 240).

26.08.2020 р. за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 01.10.2020 р. о 09:00 год. (а.с. 241).

22.09.2020 р. представник відповідача подав до суду заяву, в якій повідомив, що не зможе прийняти участь у засіданні 01.10.2020 р. та просив призначити іншу дату судового засідання (а.с. 245).

01.10.2020 р. представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив провести підготовче засідання 01.10.2020 р. у відсутність позивача та його представника, закрити підготовче засідання та призначити судовий розгляд справи (а.с. 246).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 год. 06.10.2020 р. (а.с. 247-248).

Під час судового засідання 06.10.2020 року представником відповідача було заявлено усний відвід судді Гладишевій Х.В.

Як обґрунтування відводу судді ОСОБА_12 в усній заяві представника відповідача було вказано зокрема на те, що стороною відповідача не отримано ухвал про забезпечення позову та про розгляд заяви про відвід судді Гладишевої Х.В. та ненадання їх для ознайомлення.

Як вбачається з матеріалів справи питання про позбавлення відповідача права оскаржити ухвалу про забезпечення позову у зв`язку з її ненаправленням стороні відповідача вже було однією з підстав для заявлення відводу судді Гладишевої Х.В., що був вирішений в порядку передбаченому ЦПК України суддею Красовським О.О., який ухвалою від 13.08.2020 р. за результатами розгляду, відмовив у задоволенні зазначеної заяви.

Як було повідомлено представником відповідача в судовому засіданні, ухвалу про відмову в задоволенні заяви про відвід судді Гладишевої Х.В. відповідачем було отримано ввечері напередодні даного судового засідання.

Тож, судом під звукозапис було зачитано зміст ухвали від 13.08.2020 року про відмову у відводі судді Гладишевої Х.В. та роз`яснено, що ухвали будуть вручені після засідання.

Заслухавши учасників справи, судом по даній заяві надано оцінку діям представника відповідача, як спробі в черговий раз затягнути розгляд справи, заявивши завідомо безпідставний відвід судді, тим самим зловживаючи процесуальними правами, залишено дану та оголошено про продовження розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 ЦПК України, якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Також, слід зазначити, що найбільш ефективним порядком захисту порушених, невизнаних та оспорюваних прав та інтересів залишається судовий порядок, який гарантований Конституцією України, національним законодавством, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно із ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, в даній справі реалізація суб`єктивного права на судовий захист набувала негативного аспекту, зокрема мова йде про численні заяви сторони відповідача про ознайомлення із матеріалами справи, заявлення відводів та заяв з процесуальних питань, які по суті вже розглянуті та вирішені судом, про відкладення розгляду справи по різним причинам.

Судове засідання продовжено за відсутності представника відповідача, який покинув зал судових засідань, даний факт внесений до журналу судових засідань та підтверджується інформацією, яка фіксується в журналі судової охорони.

Представник позивача зазначив, що заяву про відвід оцінює безпідставною та не вбачають перешкод для продовження розгляду справи.

Продовжуючи судовий розгляд, суд заслухав вступне слово представника позивача.

За клопотанням представника позивача адвоката Негрея О.М., в якому останній просив розглянути справу без участі сторони позивача на підставі матеріалів справи та враховуючи зловживання правом стороною відповідача, який покинув судове засідання, що вказує на затягування справи, розгляд справи здійснювався в порядку ст. 247 ЦПК України.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

При цьому, суд враховує положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини щодо розумності тривалості провадження, наведеній, зокрема, у справі «Дудар та інші проти України» (Заяви № 64844/10 та № 56978/18), у п. 7 якої Європейський суд з прав людини повторює, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників та відповідних органів державної влади, а також важливість предмету спору для заявників (див. рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» [ВП] (Frydlender v. France) [GC], заява № 30979/96, пункт 43, ЄСПЛ 2000-VII).

З урахуванням зазначеного, суд не вважає дану справу, яка розглядається майже чотири роки, складною, натомість процесуальні дії відповідача та його представника вказують на ознаки затягування розгляду справи, яка, з огляду на ціну позову, має важливе значення для учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

29 травня 2013 р. позивач (позикодавець) та відповідач (позичальник), діючи на підставі власного волевиявлення та усвідомлюючи наслідки своїх дій, уклали договір № 2ОД-2013 про надання безвідсоткової поворотньої позики (далі договір).

Згідно п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець надає позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику в термін, визначений цим договором.

Розмір позики складає 660000,00 грн. (п. 2.1. договору).

Згідно п. 3.1. договору позика надається позичальнику у формі готівкових коштів та вважається наданою з моменту підписання даного договору.

Відповідно до п. 4.1. договору даний договір набуває чинності з моменту підписання договору позикодавцем та позичальником і діє до 31 грудня 2013 року.

Порядок повернення позики визначений розділом 5 договору, пунктом 5.1. якого передбачено, що отримана позика повертається позичальнику в строк до 31 грудня 2013 року. У випадку порушення строку чи порядку повернення позики, визначеного п. 5.1. договору без письмової згоди позикодавця, позикодавець вправі вимагати повернення позики в повному обсязі та строк повернення позики настає на протязі 7 днів з моменту відправлення вимоги позикодавця.

Відповідно до п. 6.1. договору за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує завдані збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно п. 7.1. договору усі спори, що пов`язані з цим договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у порядку, визначеному відповідним чинним в Україні законодавством.

Договір скріплений підписами відповідача та позивача.

У розписці, розміщеної під текстом договору, ОСОБА_4 зазначила, що суму позики в розмірі 660 т. грн. отримала повністю та засвідчила вказану розписку власним підписом.

Наявна у справі копія договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-245ю/2013/2-1 від 12 грудня 2013 року не містить інформацію щодо предмета доказування, а відтак не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, відповідно до якої суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказів сплати відповідачем заборгованості за договором позики матеріали справи не містять.

Представник відповідача ОСОБА_6 просив суд врахувати, що відзив відповідача на позовну заяву залишився без відповіді з боку позивача із всіма можливими наслідками, оскільки подані останнім пояснення на відзив не можуть замінити передбаченої законом відповіді на відзив.

Суд відхиляє зазначені доводи представника відповідача ОСОБА_6 з огляду на таке.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Так, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перез деРада Каванілес проти Іспанії» та від 12 листопада 2002 року у справі «Белеш та інші проти Чеської Республіки»). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено, що 29 травня 2013 р. позивач (позикодавець) надала відповідачу (позичальнику) безвідсоткову позику в розмірі 660000,00 гривень, яку відповідач зобов`язався повернути до 31 грудня 2013 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою відповідача, розміщеною під текстом договору.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Дослідивши розписку відповідача як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, суд встановив, що зазначена розписка містить відомості про отримання позичальником в борг 660000 гривень у повному обсязі.

Суд відхиляє покликання відповідача на те, що документ, копію якого додано до позовної заяви, на підтвердження існування її боргу перед позивачем, ніколи не складався, а з боку позивача має місце факт підлогу з огляду на те, що в ході розгляду справи відповідач неодноразово змінювала власну позицію з даного питання: спершу у запереченні на позов від 20.10.2017 р. позивач просила застосувати до позовних вимог строк загальної та скороченої позовної давності, тим самим визнавши факт укладання договору позики; у наступних заявах вказувала на "підлог" договору позики, не надаючи при цьому належних доказів; а у відзиві від 09.06.2020 р. відповідач визнала підписання нею зазначеного договору під тиском, доказів чого також не надала.

Крім того, суд зазначає, що оскільки цивільним законодавством України встановлено презумпцію правомірності правочину, а доказів зворотнього відповідач не подала, у суду відсутні підстави ставити під сумнів дійсність договору № 2ОД-2013 про надання безвідсоткової поворотньої позики.

Вчинена сторонами письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїми підписами сторони засвідчили, що діють на підставі власного волевиявлення та усвідомлюють наслідки своїх дій, а тому суд відхиляє твердження відповідача, що даний договір був підписаний нею під тиском.

Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, що переміщення коштів на виконання умов договору від позивача до неї не відбулося спростовані змістом зазначеного договору та розпискою під текстом цього правочину.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та Верховним Судом в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 755/11600/18.

Доказів повернення відповідачем отриманих від позивача коштів суду не надано, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми позики у розмірі 660000,00 грн. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, в яких вона покликається на те, що підтвердити складення договору позики у незаконний спосіб можуть свідки з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, як встановлено ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, ухвалами Рівненського районного суду Рівненської області від 23.06.2020 року та 01.10.2020 року заяви відповідача та її представника про виклик свідків залишено без задоволення.

Як вбачається зі змісту абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК України).

Обставини зобов`язальних правовідносин щодо договору позики не можуть доводитися поясненнями сторони та показаннями свідка (постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17; від 07 листопада 2018 року у справі № 344/1313/16-ц).

Посилання відповідача на те, що позивач не направляла їй вимоги про повернення позики, а переговорів представників сторін, які мали передувати зверненню до суду, не було, суд вважає таким, що не впливає на наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Порушене право позивача внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 752/4268/13-ц.

В ході судового розгляду справи представник відповідача ОСОБА_6 в усній формі просив суд брати до уваги відзив, поданий відповідачем 09.06.2020 р.

Разом з тим, суд вважає за доцільне надати оцінку поданому ОСОБА_4 запереченню на позов, зокрема доводам в частині пропуску позивачем строків позовної давності.

Твердження відповідача, що позовні вимоги заявлені з порушенням строку позовної давності є необґрунтованими, враховуючи наступне.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Таким чином, оскільки перебіг позовної давності у даній справі розпочався 01.01.2014 р., а позовна заява подана до суду 14.12.2016 р., то позивачем не порушено строк позовної давності.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми та втрат від інфляції за період прострочення, суд зазначає наступне.

Пунктом 6.1. договору за порушення умов договору передбачено, що винна сторона відшкодовує завдані збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми, судом встановлено, що позивач, у розрахунку неправильно вказав 436 днів прострочення, тоді як правильним періодом прострочення з 01.01.2014 р. по 05.03.2015 р. є 428 днів.

Таким чином, розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить 23217,50 гривень (660000*3%*428/365), що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За розрахунком суду, інфляційне збільшення боргу за період з січня 2014 року по лютий 2015 року складає 234720,90 гривень, однак позивачем вказано інфляційні втрати у розмірі 221100,00 гривень. Враховуючи те, що суд при вирішенні спору не може виходити за межі позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають втрати від інфляції за час прострочення у розмірі 221100,00 гривень.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено скорочений (річний) строк позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені) не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не заявлено позовних вимог про стягнення пені та штрафу, а стягнення 3 % річних та інфляційних втрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову (постанова Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16, постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 541/3253/15-ц).

Відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача 111585 грн. 16 коп. процентів за час користування коштами, судом враховано таке.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).

Застосувавши зазначені критерії до даної справи та враховуючи, щодоговором від 29 травня 2013 року № 2ОД-2013 позивачем надано відповідачу безвідсоткову позику, позовна вимога про стягнення 111585 грн. 16 коп. процентів за час користування коштами є безпідставною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 660000 (шістсот шістдесят тисяч) гривень 00 коп. основного боргу, 23217 (двадцять три тисячі двісті сімнадцять) гривень 50 коп. трьох процентів річних, 221100 (двісті двадцять одна тисяча сто) гривень 00 коп. втрат від інфляції за час прострочення, а всього 904317 (дев`ятсот чотири тисячі триста сімнадцять) гривень 50 коп.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції від 14.12.2016 р. при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3654,00 гривень.

Таким чином, пропорційно задоволеним позовним вимогам (88,9781443%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3251 (три тисячі двісті п`ятдесят одна) гривень 26 коп. (3654*88,9781443%).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 660000 (шістсот шістдесят тисяч) гривень 00 коп. основного боргу, 23217 (двадцять три тисячі двісті сімнадцять) гривень 50 коп. трьох процентів річних, 221100 (двісті двадцять одна тисяча сто) гривень 00 коп. втрат від інфляції за час прострочення, а всього 904317 (дев`ятсот чотири тисячі триста сімнадцять) гривень 50 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3251 (три тисячі двісті п`ятдесят одна) гривень 26 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Суддя Гладишева Х.В.