КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 372/731/19 Головуючий у І-й інстанції - Потабенко Л.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/9963/2020 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування 3% річних та інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 3% річних та інфляційних втрат.

В обгрунтування позову зазначали, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2013 року у справі № 372/1085/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 72 683 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн., а всього 372 683 грн., а на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 36 500 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн., а всього 336 500 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 24.09.2014 року.

Вказували, що на даний час в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження №57259240 щодо примусового виконання зазначеного судового рішення. Відповідно до довідки Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 15.02.2019 року № 2664, заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 станом на 12.02.2019 року становить 344 623 грн., а в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження боржником сплачено боргу в розмірі 28 060,00 грн.

За час підготовки позовної заяви відповідач сплатив на користь ОСОБА_3 ще 1 250 грн. боргу, тож на момент подання позову заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 становить 343 373 грн.

Відповідно до довідки Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 15.02.2019 року № 2665, заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 станом на 12.02.2019 року становить 308 440 грн., а в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження боржником сплачено боргу в розмірі 28 060,00 грн. За час підготовки позовної заяви, відповідач сплатив на користь

ОСОБА_4 ще 1 250 грн. боргу, тож на момент подання позову заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 становить 307 190 грн. Таким чином, відповідач є боржником у виконавчому провадженні, проте визначену судом заборгованість погашає вкрай повільно та незначними сумами щомісячно, починаючи з 23.02.2016 року, що призводить до постійного знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів у державі. Посилаючись на викладене, просили задовольнити позов та з урахуванням збільшених позовних вимог, просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних в сумі 37 065 грн. 38 коп. та інфляційні втрати в сумі 141 385 грн. 93 коп., стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 33 340 грн. 28 коп. та інфляційні втрати в сумі 127 093 грн. 57 коп.; та стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних в сумі 37 065 грн. 38 коп. та інфляційні втрати в сумі 141 385 грн. 93 коп., сплачений судовий збір в розмірі 1 784 грн. 54 коп., а всього стягнуто 180 235 грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 33 340 грн. 28 коп. та інфляційні втрати в сумі 127 093 грн. 57 коп., сплачений судовий збір в розмірі 1 604 грн. 34 коп., а всього стягнуто 162 038 грн. 19 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В поданому відзиві позивачі заперечували проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачів проти поданої апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду обгрунтованим.

Інші учасники процесу до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 72 683 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн., а всього стягнуто 372 683 грн., та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 36 500 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн., а всього стягнуто 336 500 грн.

Судом встановлено, що на виконанні в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП ЗВП: 57259240 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 336

500,00 грн. та на користь ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 372 683,00 грн.

28.09.2017 року постановою старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_2 , а саме автомобіль марки Mitsubishi Pajero.

19.09.2018 року постановою старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , що містяться на рахунках банку.

17.12.2018 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.11.2013 року.

Відповідно до довідки Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 15.02.2019 року № 2664, заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 станом на 12.02.2019 року становить 344 623 грн., а в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження боржником сплачено боргу в розмірі 28 060,00 грн.

З довідки Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 15.02.2019 року № 2665 слідує, що заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 станом на 12.02.2019 року становить 308 440 грн., а в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження боржником сплачено боргу в сумі 28 060,00 грн.

Отже, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти (ч.2 ст. 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з

позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до правового висновку висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже судове рішення, яке набрало законної сили, також є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є судові рішення про зміну правовідносин, заснованих на цивільно-правових договорах.

Суд повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну оцінку та й прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позову, оскільки відповідач, маючи грошове зобов`язання перед позивачами, яке підтверджене судовим рішенням, несвоєчасно його виконує, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування ст.625 ЦК України.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються спеціальним законодавством, що також було підтверджено й правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 20 січня 2016 року (справа №6-2759цс15), відповідно до якої Верховний Суд України прийшов до висновку, про те, що ст.625 ЦК України не може бути застосована до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень, які врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 р. №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, прийшовши до висновку про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачами є невірним, оскільки 3% річних та індекс інфляції було нараховано задовго до відкриття виконавчого провадження, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позовні вимоги заявлено позивачами після ухвалення заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2013 року в межах трирічного строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність його постановлення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах

ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 12 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: