Справа № 446/2384/19 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/516/20 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року, постановлену в складі головуючого судді Котормуса Т.І.,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2019 року до суду першої інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу, у якій заявник просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 5 504,61 грн.

Заява обґрунтована тим, що боржники здійснили приєднання до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції. Заявник вказав, що боржники зареєстровані та проживають за адресою надання таких послуг, а тому зобов`язані оплачувати такі послуги, заборгованість за якими станом на 01.03.2019р. становить 5 504,61 грн.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію відмовлено.

Роз`яснено заявнику, що він має право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут».

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у видачі судового наказу, виходив, зокрема, з того, що стягувачем не долучено копії договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного між сторонами та підписаного боржниками. Однак, районний суд неправильно застосував норми матеріального права та не взяв до уваги висновків Верховного Суду щодо їх застосування. Так, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Апелянт звертає увагу на те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки такий обов`язок прямо передбачений законом. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року в справі №216/5756/15-ц. Посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися особливості правового регулювання відносин з постачання електричної енергії побутовим споживачам, передбачені чинним законодавством, зокрема, можливість постачання електричної енергії побутовому споживачу без фактичного підписання відповідного договору з останнім. Скаржник стверджує, що ним надано до суду першої інстанції докази фактичного укладення договору про постачання електричної енергії споживачу. Також апелянт не погоджується з висновком районного суду стосовно того, що факт реєстрації осіб за адресою здійснення постачання електричної енергії не дає підстав стягувати заборгованість за такі послуги у наказному провадженні. Вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що особовий рахунок відкрито на ім`я іншої особи, не спростовує факту споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 та не заперечує безпосередній обов`язок боржників сплачувати належним чином за спожиту ними електроенергію. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог, які повинні перевірятися ним на стадії видачі судового наказу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» просить ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року скасувати та справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. (ч. 2 ст. 369 ЦПК України).

У ч.1 ст. 353 ЦПК України, оскаржена ухвала зазначена в переліку ухвал, які підлягають оскарженню окремо від рішення суду під пунктом 1, та таку відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України належить розглядати без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу призначено для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції правильно зазначив, що до заяви не надано договору, укладеного між споживачем та підприємством, а долучений лише бланк договору приєднання, який не підписаний сторонами та взагалі незаповнений.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч.2 ст.161 ЦПК України).

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст. 163 ЦПК України.

Зокрема, п.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно з п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Судом встановлено, що у грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 5 504,61 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що до заяви про видачу судового наказу Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» додало копію типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії ( арк. спр. 8-10).

Заявником також було надано довідку, видану Кам`янка-Бузбкою міською радою № 9268 від 28.11.2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 фактично зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (арк.спр. 6).

Також до суду першої інстанції надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яким є місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . (арк. спр. 16, 17)

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за електричну енергію за адресою АДРЕСА_1 ., за період з 26.12.2016 року по 01.03.2019 року у розмірі 5504, 61 грн. (арк. спр. 5)

Заявником додано витяг з програмного забезпечення ТОВ «Львівенергозбут», з якого встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_3 (арк. спр. 7)

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

Наказне провадження один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощена, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма: - на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; - не може бути пред`явлено зустрічний позов;- урізана модель стадійності цивільного процесу - немає попереднього судового засідання, судового розгляду справи по суті; - сторони не повідомляються про видачу судового наказу; - судовий наказ видається за відсутності сторін, та документарна видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Суд першої інстанції правильно оцінив наявні у матеріалах справи докази та обґрунтовано встановив відсутність договору, який би був укладений між сторонами та підписаний зокрема боржниками.

Колегія суддів вважає правильним висновком суду першої інстанції про те, що відсутність такого договору зумовлює неможливість видачі судового наказу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки такий обов`язок прямо передбачений законом не спростовують висновку суду про неможливість видачі саме судового наказу про стягнення заборгованості.

Крім цього, поданий заявником розрахунок заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою АДРЕСА_1 із зазначенням проведеної у спірний період 26.12.2016-24.01.2017 року оплати 144,93 грн., не є доказом сплати по розрахунках за спожиту електроенергію саме боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам факт реєстрації певних осіб за адресою, де здійснено постачання електричної енергії не дає підстав суду стягувати заборгованість за такі послуги у наказному провадженні.

Крім цього, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що заявник вказує на наявність заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , в той час, як відповідно до документів, які додано до заяви, вказаний особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_3 та зазначена обставина унеможливлювала встановлення в рамках наказного провадження наявності суб`єктивного зобов`язання кожного з боржників за вимогами заявника.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що з поданого розрахунку заборгованості встановлено здійснення оплати лише у період 26.12.2016-24.01.2017 року у розмірі 144,93 грн., однак, з поданого заявником витягу з програмного забезпечення ТОВ «Львівенергозбут» встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 здійснено останню оплату 13.02.2017 року у розмірі 967,11 грн., що в своєю чергою ставить під сумнів безспірність розрахунку заборгованості, поданого заявником суду першої інстанції.

В зв`язку з вищевикладеним,апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу, застосувавши п.1 ч.1ст.165 ЦПК України,оскільки заява подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга заявника не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

За таких обставин, ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, призначеній до розгляду на 07.04.2020 року, є дата складення повного судового рішення 07 .04.2020 року.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складено 07.04.2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.