Справа № 365/255/20
Номер провадження: 2/365/191/20
05.10.2020 смт. Згурівка
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.
за участю секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов"язань та заборгованості не погашає, чим порушує права та інтереси позивача.
Наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
В судове засідання позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свого представника не направив, про час і місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином. Представник позивача Гребенюк О.С. направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки в судові засідання суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов до суду не подала.
Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подала та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось.
Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.
Дослідженими письмовими доказами по справі встановлено, що 19.12.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредитну картку номер НОМЕР_1 з кредитним лімітом у розмірі 500,00 грн, що встановлено з копії підписаної сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку , у якій зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.14), довідки про надані кредитні картки (а.с.13), довідки про зміну умов кредитування (а.с. 12), виписки по рахунку (а.с.8-11).
Позивач стверджує, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заяво хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Для кредитного договору істотними умовами є предмет, ціна (сума), строк повернення кредиту, проценти за користування ним, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). (ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).
Із загального аналізу вище вказаних норм вбачається, що належною формою укладення кредитного договору є письмова форма. Не залежно від того, чи це кредитний договір індивідуального характеру, чи договір приєднання, а також незалежно від того, чи його зміст зафіксований в одному або кількох документах, кредитний договір (усі його складові) має бути підписаний сторонами. Окрім того, відповідно до ст. 634 ЦК України, договір приєднання може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Позивач до позовної заяви, окрім підписаної сторонами анкети-заяви, додає також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в яких зафіксовані умови кредитування та, які не підписані сторонами. Пам`ятка клієнта, на яку є посилання в анкеті-заяві позивачем не надана.
Відповідач ОСОБА_1 свої заперечення на позовну заяву до суду не подала, зокрема не заперечила факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами.
Під час дії кредитного договору Банком в односторонньому порядку змінювався кредитний ліміт, зокрема з початкового розміру 500,00 грн він збільшився до 2500,00 грн, а потім зменшився до 2220,00 грн (довідка а.с.12).
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.
Як вбачається з виписки банку по кредитній картці НОМЕР_1 (а.с. 8-11), відповідачка ОСОБА_1 своїми фактичними діями, які виразились в отриманні та фактичному використанні кредитних коштів у розмірі встановленого банком кредитного ліміту, підтвердила свою згоду на встановлення та зміну кредитного ліміту на кредитній карті.
Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин. Для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитну картку № НОМЕР_1 , використовуючи яку відповідач користувалась кредитними коштами. Пізніше відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_2 терміном дії до березня 2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Оскільки у фактично підписаній сторонами анкеті-заяві строк повернення кредитних коштів не визначений, відповідачка ОСОБА_1 не повернула позивачу фактично отримані кошти, що свідчить про порушення прав позивача, Банк вправі вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача основної суми боргу за кредитом, а саме тіла кредиту в розмірі 2213,69 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно з положеннями ст. 1056-1 ЦК України збільшення Банком процентної ставки може мати місце лише при дотриманні визначеної законом процедури, зокрема отримання згоди кредитора у письмовій формі.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 19.12.2013 до 31.08.2014 проценти нараховувались банком за процентною ставкою в розмірі 30 %, з 01.09.2014 до 31.03.2015 34,80 %, з 01.04.2015 43,20 %. Тобто процентна ставка за кредитом збільшувалась Банком в односторонньому порядку (а.с. 6-7).
До позовної заяви позивач долучив Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», яким визначені умови кредитування, а саме базова % ставка в місяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, строк внесення коштів на погашення заборгованості, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань тощо (а.с.15).
При цьому наданий позивачем Витяг з Тарифів містить чотири типи карток «Універсальна» з різними умовами кредитування. Цей витяг не підписаний відповідачкою.
Наданий позивачем витяг з Умов та Правил також не підписаний відповідачкою і щодо розміру процентів за кредитом містить відсилку до Тарифів Банку (п. 2.1.1.12.6 а.с. 47).
Тобто матеріали справи не містять доказів погодження сторонами у встановленому законом порядку, а саме у письмовій формі, процентної ставки у розмірі 30 %, а також згоди відповідачки на збільшення процентної ставки за кредитом з 30 % до 34,8 та 43,2 %, як того вимагає закон.
Розрахунок заборгованості (а.с. 6-7) не є невід`ємною частиною кредитного договору, а тому не може вважатися належним доказом погодженої сторонами процентної ставки.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У задоволенні вимог щодо стягнення нарахованої пені у розмірі 1900,00 грн та штрафу у розмірі 500,00 грн (фіксована складова), 3912,34 грн (процентна складова) слід відмовити з аналогічних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись зокрема неустойкою (штрафом, пенею).
Згідно зі ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 19 грудня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить підстав, розміру та порядку нарахування пені та штрафів за прострочення зобов`язань за договором.
Наданий позивачем Витяг з Тарифів містить чотири типи карток «Універсальна» з різними умовами кредитування, в тому числі розмір, підстави та порядок нарахування пені.
Розмір та порядок нарахування пені також визначається у п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил, які теж не підписані відповідачкою.
Окрім того, з розрахунку заборгованості від 05.05.2020 року вбачається, що пеня, починаючи з 28.02.2018, нараховувалась Банком по 100 грн щомісяця, що не відповідає ні п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил, ні Витягу з Тарифів.
Розмір штрафу, хоч і регулюється однаково в Умовах та Правилах і в Тарифах, проте беручи до уваги, що вони не підписані відповідачкою, не можна достовірно стверджувати, саме такий розмір штрафу та порядок його нарахування був погоджений з відповідачкою при укладенні договору.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
В силу ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Враховуючи викладене, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.12.2013 року в розмірі 2213,69 грн, з яких: 2213,69 грн заборгованість за тілом кредиту. В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 56,33 грн.
Керуючись ст.ст.526,549,611,623,625,634,1046,1048,1049,1054 ЦК України,
ст.ст.141,247,280,281,282,284 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
- заборгованість за Кредитним договором № б/н від 19.12.2013 року в розмірі 2213 (дві тисячі двісті тринадцять) гривень 69 копійок, з яких: 2213 (дві тисячі двісті тринадцять) гривень 69 копійок заборгованість за тілом кредиту;
- судовий збір в розмірі 56 (п`ятдесят шість) гривень 33 копійки, - а разом стягнути суму в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 02 копійки.
В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Повне судове рішення складене 09 жовтня 2020 року.
ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ