ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року

м.Суми

Справа №592/18193/19

Номер провадження 22-ц/816/818/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року, ухваленого у складі судді Князєва В.Б. у м. Суми, повне судове рішення складено 26 лютого 2020 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Печерського районного суду м. Києва,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивував тим, що він неодноразово звертався до Печерського районного суду м. Києва зі скаргами на незаконні дії та бездіяльність органів досудового розслідування.

Зокрема у провадженні №757/53945/18-к суддя Печерського районного суду м. Києва Новак Р.В. не надав йому відповіді на звернення та не забезпечив направлення на адресу заявника судового рішення по суті скарги.

У провадженні №757/48802/19-к за скаргою позивача на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні суддею Печерського районного суду м. Києва Бортницькою В.В. допущені грубі порушення строків розгляду скарги, вимог КПК України щодо повідомлення заявника про призначення судового засідання, надання копій процесуальних рішень. Після відводу судді Бортницької В.В., скарга передана на розгляд судді Остапчук Т.В., яка допускала порушення строків розгляду та не забезпечила своєчасне направлення заявнику копій процесуальних рішень та копії технічного запису судового засідання.

У провадженні №757/28201/19-к за скаргою від 01 квітня 2019 року суддею Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. не повідомлено заявника про жодне процесуальне рішення.

Крім того, суд не забезпечив належним чином проведення судових засідань у режимі відеоконференції.

За наведеними порушеннями у справах за скаргами позивача від 30 жовтня 2019 та від 01 квітня 2019 року, які відповідно до вимог ст. 306 КПК України підлягають розгляду не пізніше 72 годин з моменту надходження відповідної скарги, що за ст.115 КПК України включає і неробочий час, порушено його конституційне право на судовий захист.

Заявник вважає такі дії суддів Печерського районного суду м. Києва відвертим знущанням над Конституцією, КПК України та умисним не виконанням присяги судді та обов`язку посадових осіб суду щодо належної організації його діяльності з виконання імперативних вимог чинного законодавства та його конституційних прав.

Стверджує, що протягом тривалого часу, відповідач противоправними діями та бездіяльністю, узаконює порушення, яким не надається йому житло, чим наносить йому як матеріальну, так і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, нервових стресах, у нього постійно змінюється кров`яний тиск, болить голова, порушився нормальний сон, пропав апетит.

Прийняті відповідачем незаконні рішення, змусили позивача неодноразово звертатись до суду для відновлення порушених законних прав та інтересів з позовами, внаслідок чого він поніс значні матеріальні втрати на оформлення заяв та юридичну допомогу, поїздки в судові засідання, у зв`язку з чим він витрачав час, який міг би використати на особисте життя, членів своєї сім`ї, коло своїх друзів та знайомих.

За такої бездіяльності та залишення порушень правоохоронного органу без реагування, порушено його конституційне право на отримання належного йому житла, чим завдано йому матеріальну шкоду у розмірі 1000000 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд:

визнати незаконними бездіяльність та рішення суддів Печерського районного суду м. Києва щодо не розгляду справи №757/28201/19-к, та не надання судового рішення по справі №757/48802/18-к;

стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 1000000 грн на відшкодування завданої моральної та 1000000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконних дій суддів Печерського районного суду м. Києва у зв`язку з не розглядом скарги, а також не наданням судових рішень, скасуванням як незаконної ухвали від 08 листопада 2019 року судді Печерського районного суду міста Києва Остапчук Т.В. по справі №757/48802/18-к та порушення таким чином його права на судовий захист, що спричинило приниження його честі, гідності та порушення його конституційного права на належне йому житло.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції безпідставно не врахував висновки Верховного Суду, викладені у справі №750/6330/17 від 27 листопада 2019 року, у справі №464/3789/17 від 10 квітня 2019 року, у справі №823/782/16 від 15 серпня 2019 року, роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Крім того, місцевий суд, всупереч вимогам чинного законодавства, допустив до участі у судовому засідання представника відповідача, повноваження якої не підтверджені належним чином. Заявник стверджує, що рішення суду першої інстанції по суті спору є незаконним та необґрунтованим.

Відзиву на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України не надала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що на розгляді в Печерському районному суді м. Києва перебувала скарга ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокурори України (судове провадження №757/48802/18-к), яка розподілена в автоматичному режимі за допомогою комп`ютерної програми «Діловодство-3» для розгляду слідчому судді Бортницькій В.В., яка була відведена від участі в розгляді вказаного провадження, а в подальшому скарга була розподілена слідчому судді Остапчук Т.В.

Також , на розгляді в Печерському районному суді м. Києва перебувала скарга ОСОБА_1 на постанову заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. від 12 грудня 2018 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000084 від 17 квітня 2018 року (справа №757/28201/19-к), яка розглядалася слідчим суддею Григоренко І.В.

Встановлено, що ухвала суду від 08 листопада 2019 року, постановлена за результатами розгляду судового провадження №757/48802/18-к за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні №0000030 від 06 травня 2014 року, 02 грудня 2019 року відправлена до Єдиного державного реєстру судових рішень безпосередньо суддею Остапчук Т.В.

Супровідним листом, який створений в автоматизованій системі документообігу суду 04 грудня 2019 року та прикріплений до обліково-статистичної картки на провадження №757/48802/18-к, завірена копія ухвали суду від 08 листопада 2019 року була направлена на адресу ОСОБА_1 (а.с.46).

Електронною відомістю з Єдиного державного реєстру судових рішень підтверджується, що 03 червня 2019 року Печерським районним судом м. Києва відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. від 12 грудня 2018 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 17 квітня 2018 року, заявнику роз`яснено право звернутись з апеляційною скаргою (справа №757/28201/19).

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом частинах першій і третій статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Діючі Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду щодо дотримання процесуальних строків, відправлення судового рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень, вручення копій судових рішень, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи. Вирішення заявлених позивачем позовних вимог, передбачає оцінку такої бездіяльності, що є втручанням у здійснення правосуддя судом-відповідачем.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність судді.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України "Про судоустрій і статус суддів" та «Про вищу раду правосуддя», відповідно до яких громадянин повною мірою може реалізувати своє право на оскарження дій судді під час здійснення правосуддя.

З огляду на встановлені у справі обставини та чинне процесуальне законодавство, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що законність процесуальних актів і дій/бездіяльності суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність суддів.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача відшкодування моральної та матеріальної шкоди, позивач посилався на положення статті 56 Конституції України, відповідно до вимог якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. При цьому мотивував свої вимоги тим, що через незаконні дії та бездіяльність суддів Печерського районного суду м. Києва було порушено його право на доступ до правосуддя, була завдана майнова шкода, що полягала у витратах на транспорт та юридичну допомогу, а також моральна шкода, що полягала у душевних стражданнях, нервових стресах, постійних змінах кров`яного тиску, головному болю, порушенні сну, втраті апетиту.

Вимоги про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, завданої незаконними діями або бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176 ЦК), а саме Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконної бездіяльності та рішень суддів Печерського районного суду м. Києва щодо не розгляду справи №757/28201/19-к та ненадання судового рішення по справі №757/48802/18-к.

Проте незаконність бездіяльності та рішень суддів Печерського районного суду м. Києва у зазначених справах не встановлена, належних допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин позивач суду не надав.

Крім того, позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження розміру майнових втрат, а також нанесеної моральної шкоди, яка полягала зокрема у змінах стану здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність врахування судом висновків Верховного Суду, викладених у справі №750/6330/17 від 27 листопада 2019 року, у справі №464/3789/17 від 10 квітня 2019 року, у справі №823/782/16 від 15 серпня 2019 року, оскільки обставини у зазначених справах не є аналогічними справі, що розглядається. У зазначених справах предметом спору є неправомірні дії або бездіяльність органів виконавчої влади та місцевого самоврядування та шкода завдана ними.

Відповідно до частин 2, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на зазначене подана до апеляційного суду ухвала Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року не приймається апеляційним судом, оскільки не була предметом дослідження під час розгляду справи у місцевому суді, докази неможливості її подання до суду першої інстанції ОСОБА_1 не надав.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності допущення місцевим судом до участі у справі в якості представника Державної казначейської служби України - провідного спеціаліста-юрисконсульта Юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області Шиянової В.В., яка діяла на підставі довіреності від 08 січня 2020 року за № 5-18-08/194.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що Шиянова В.В. має право діяти від імені Державної казначейської служби України у порядку самопредставництва, оскільки допуск уповноважених осіб органів державної влади до участі у справі та можливість вчинення ними процесуальних дій у порядку самопредставництва, відповідно до вимог передбачених ст. 58 ЦПК України, можливий лише у разі визначення їх прав діяти від імені органу державної влади чи місцевого самоврядування у відповідному документі, що визначає їх правовий статус (закон, положення про орган, структурний підрозділ, трудовий договір (контракт), посадова Інструкція тощо).

Не зважаючи на це, колегія суддів приходить до висновку, що таке порушення норм процесуального права не є підставою для скасування або зміни рішення місцевого суду , оскільки воно не призвело до неправильного вирішення справи .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду по суті спору також не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 31 березня 2020 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С.Г. Хвостик

І. В. Орлов