КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 363/813/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Лапчевської О.Ф.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Вишгородського районного суду Київської області Баличевої М.Б.,

у цивільній справі № 363/813/20 за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради Київської області, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко Микола Іванович, про визнання первинного виникнення права власності на нерухоме майно, застосування правових наслідків недійсності правочину, визнання неправомірним вибуття нерухомості з володіння, визнання незаконним та скасування державної реєстрації прав, зобов`язання здійснити державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні гаражем та повернути майно, відновлення порушеного права на землю.

в с т а н о в и л а:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вищевказаним позовом. Надавши також у червні 2020 року заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно гараж № НОМЕР_1 ( загальна площа 91,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218) розташованого у кооперативі з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників « Київський » за адресою: АДРЕСА_1 ), який знаходиться у володінні, користування і розпорядженні ОСОБА_2 , та заборонити вчиняти будь-які дії щодо розпорядження зазначеним гаражем.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив:

- ухвалу скасувати як несправедливу, незаконну і необґрунтовану та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову;

- всебічно, повно та об`єктивно дослідити письмові докази, на які заявник посилається в своїй апеляційній скарзі;

- встановити всі оспорені заявником обставини у справі, що розглядається, не встановлені судом першої інстанції, на які він посилається як на підставу своїх доказів;

- витребувати у Вишгородського районного суду Київської області всі докази, які мають значення для правильного вирішення справи і на які у скарзі посилається заявник.

Учасники справи про день, місце і час її розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися.

До початку розгляду справи подали заяви про можливий розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що ОСОБА_1 до заяви не надано підтверджень щодо вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій спрямованих на відчуження гаража № НОМЕР_1 , розташованого у кооперативі з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності останньому.

Зазначаючи при цьому, що саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведеного відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами не свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів, щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (висновок Верховного Суду, постанова №6-846цс16 від 17.10.2018 року).

Доказів наявності намірів відповідача щодо відчуження гаражу № НОМЕР_1 , розташованого у кооперативі з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» за адресою: АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що «у жовтні 2017 році ОСОБА_2 казав, що у разі судового спору та щоб не втратити гараж він може його продати», не можуть підтверджувати відповідні наміри відповідача, оскільки не підтверджуються будь-якими фактичними доказами.

При цьому, колегія суддів враховує, що будучи власником спірного гаражу з жовтня 2017 року та будучи обізнаним про наявність інших судових спорів за участю ОСОБА_1 з приводу володіння гаражем № НОМЕР_1 , розташованого у кооперативі з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», відповідачем не вчинялося будь-яких дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна.

Зазначені обставини також підтверджуються самим відповідачем, виходячи з пояснень що надавалися ним шляхом подачі заяви щодо поданої апеляційної скарги на ухвалу у відмові в забезпеченні позову у справі № 363/813/20 ( а.с. 97 -105).

Відтак, відсутні підстави вважати, що невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду по суті спору.

Доводи апеляційної скарги щодо не взяття судом першої інстанції до уваги наданих ним доказів щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження письмових доказів, на які заявник посилається в своїй апеляційній скарзі, а також щодо встановлення всіх оспорених заявником обставини у справі, які розглядається, та що не були встановлені судом першої інстанції, не підлягають до задоволення, оскільки за своїм змістом є такими, що пов`язані з вирішенням спору по суті. Отже, не підлягають оцінці на стадії забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги в частині необхідності витребування у Вишгородського районного суду Київської області доказів, які мають значення для правильного вирішення справи і на які у скарзі посилається заявник, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, так як не передбачені положеннями чинного процесуального законодавства в ході вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372,374,375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: