У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/1793/20

Номер провадження 2-з/184/6/20

12 жовтня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук О.А.,

розглянувши в м. Покров заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) «про забезпечення позову до вирішення цивільної справи по суті», відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд.7, 04112), треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович (м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця Євгена, буд. 433 кімн. 28-29, 76014), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович (м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 2 «Н» приміщення 263-265, 49005), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що від колишнього роботодавця - ФОП ОСОБА_2 він взнав, що їй від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. за вих.№01-29/2402 від 13.08.2020 року надійшла постанова про звернення стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, датована 13.08.2020 року по виконавчому провадженні ВП №62761558. Згідно постанови приватного виконавця, виконавче провадження розпочате на підставі виконавчого напису №1885, вчиненого 22.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» боргу на загальну суму 24482,82грн. Також в цій постанові зазначено, що 21.10.2013 року ПАТ «Платинум банк» вкладав з ОСОБА_1 кредитний договір. Крім цього, що 31.07.2018 року ТОВ "ФК "ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ" вклав з ПАТ «Платинум банк» договір про відступлення прав вимоги №285К і за період з 31.07.2018 року по 05.06.2020 року стягувач (ТОВ "ФК "ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ") вважає, що з нього підлягає стягнення простроченої заборгованості по кредиту (основна сума) 20000 грн., заборгованості за відсотками 2910,67 грн., 3% річних від основної суми плати та відсотків - 1272,15 грн., а також 300 грн., що заплатив стягувач приватному нотаріусу за вчинення виконавчого напису. Ніякий договір він як з ТОВ "ФК "ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ", так і з ПАТ «Платинум банк» не вкладав і ніякі кошти не отримував, а тому вважає вимогу стягувача безпідставною. Крім цього, стягувач зазначає, що це його борг перед ліквідованим ПАТ «Платинум банк» ще за 2013 рік. І не зрозуміло яким чином стягувач (ТОВ "ФК "ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ") вже за період з 31.07.2018 року по 05.06.2020 року нарахував борг на загальну суму 24482,82 грн. Він не мав будь-яких відносин, в тому числі і договірних, з відповідачем та іншими юридичними особами, ніяких послуг від відповідача, в тому числі і фінансових, він не отримував. Відповідач ні усно, ні письмово ніколи його не повідомляв про надання будь-яких послуг і що він має перед ним борг. Не звертався він і до суду з вимогою про повернення коштів. Від приватного нотаріусу він не отримував будь-яких повідомлень, документів та копії виконавчого напису №1885, виданого 22.06.2020р. Тому вважає, що відповідач безпідставно звернувся до приватного нотаріусу з вимогою вчинити виконавчий напис про стягнення з нього боргу, якого фактично перед відповідачем та іншими юридичними особами у нього не було і не має. Також вважає, що приватний нотаріус безпідставно вчинив виконавчий напис, не перевіривши документи відповідача, що це за сума і з чого вона складається, дата виникнення. В копії постанови приватного виконавця про звернення стягнення невірно зазначена його домашня адреса. Він зареєстрований з 03.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач та приватний виконавець і приватний нотаріус зазначили зовсім іншу адресу: АДРЕСА_2 . Вважає, що це було зроблено навмисно, щоб він не отримував копії повідомлень від відповідача та третіх осіб і був позбавлений можливості своєчасно оскаржити їх дії. В теперішній час на його заробітну плату та доходи накладений арешт приватним виконавцем на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу і існує загроза безпідставного стягнення боргу, до якого він не має будь-якого відношення, тому ОСОБА_1 просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №1885, вчиненого 22.06.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості по кредиту (основна сума) 20000,00 грн., заборгованості за відсотками 2910,67 грн., 3% річних від основної суми плати та відсотків - 1272,15 грн., а також 300 грн., сплачених відповідачем (стягувачем) приватному нотаріусу за вчинення виконавчого напису, а всього на загальну суму - 24482,82 грн. у виконавчому провадженні серії ВП №62761558, відкритого 13.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. до вирішення цивільної справи по суті

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч.1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

За таких обставин суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. до вирішення цивільної справи по суті здійснювати будь-які дії відносно виконання виконавчого напису №1885, вчиненого 22.06.2020р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості по кредиту (основна сума) 20000,00 грн., заборгованості за відсотками 2910,67 грн., 3% річних від основної суми плати та відсотків - 1272,15 грн., а також 300 грн., сплачених відповідачем (стягувачем) приватному нотаріусу за вчинення виконавчого напису, а всього на загальну суму - 24482,82 грн. може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

Зазначені заходи забезпечення позову є спів мірними з позовними вимогами, які будуть заявлені ОСОБА_1 , адже їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушує будь-яких прав третьої особи.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення по виконавчому напису №1885, вчиненого 22.06.2020р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості по кредиту (основна сума) 20000,00 грн., заборгованості за відсотками 2910,67 грн., 3% річних від основної суми плати та відсотків - 1272,15 грн., а також 300 грн., сплачених відповідачем (стягувачем) приватному нотаріусу за вчинення виконавчого напису, а всього на загальну суму - 24482,82 грн. у виконавчому провадженні серії ВП №62761558, відкритого 13.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. до вирішення цивільної справи по суті, є достатніми та необхідними забезпечення реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, оскільки може призвести до порушення майнових прав позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 «про забезпечення позову до вирішення цивільного спору по суті» задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №1885, вчиненого 22.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості по кредиту (основна сума) 20000,00 грн., заборгованості за відсотками 2910,67 грн., 3% річних від основної суми плати та відсотків - 1272,15 грн., а також 300 грн., сплачених відповідачем (стягувачем) приватному нотаріусу за вчинення виконавчого напису, а всього на загальну суму - 24482,82 грн. у виконавчому провадженні серії ВП №62761558, відкритого 13.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем, до вирішення цивільної справи по суті.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш