Ухвала

08 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 462/2217/20

провадження № 61-13842ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника пасажирського вагонного ДЕПО Львів - Маланич Івана Миколайовича про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до начальника пасажирського вагонного ДЕПО Львів - Маланич І. М. про визнання дій протиправними.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 21 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для виконання вимог статті 175 ЦПК України та сплати судового збору.

Ухвалою від 12 травня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі статті 185 ЦПК України, у зв`язку із неусуненням вказаних судом недоліків позову.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 травня 2020 року залишено без змін.

18 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог, встановлених статтею 175 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В поданій ОСОБА_1 позовній заяві відповідачем зазначено - „ Маланич І. М. , начальник пасажирського вагонного депо Львів", а адресою відповідача зазначено місто Львів, вул. Рудненська, 32, тобто адресу пасажирського вагонного депо Львова.

Виходячи з вищенаведеного, незрозумілим є те, кого саме ОСОБА_1 вважає належним відповідачем у цій справі: Маланича І .М. як фізичну особу (однак у позові не зазначено його як фізичну особу та місце проживання) чи Пасажирське вагонне депо Львова (адресу місцезнаходження якого позивач зазначає у позовній заяві) і керівником якого (за твердженням позивача) є Маланич І. М .

Наведені недоліки позовної заяви так і не були усунуті в поданих ОСОБА_1 до суду заявах «про виправлення недоліків».

Заявляючи позовну вимогу „визнати дії Маланича І. М. незаконними", позивач ні в позовній заяві, ні в заявах про виправлення недоліків позовної заяви не визначає, які саме дії Маланича І. М. вона вважає незаконними, зокрема, коли ці дії мали місце, що саме є предметом спору і якими доказами її позовні вимоги обґрунтовуються, оскільки позивачем до матеріалів справи було долучено лише фотокопію її паспорту та Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації її місця проживання.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що суд першої інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконала вимоги статті 175 ЦПК України, зміст якої у повному обсязі наведений в ухвалі Залізничного районного суду міста Львова від 21 квітня 2020 року, дійшов правильного висновку про повернення позивачу її позовної заяви, яка не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України і недоліки якої позивачем так і не було усунуто.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням їм відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У низці рішень Європейського Суду з прав людини щодо тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій сутті права (рішення Європейського Суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. the United Kingdom», пункт 147).

Оскільки правильне застосування статті 185 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника пасажирського вагонного ДЕПО Львів - Маланич Івана Миколайовича про визнання дій протиправними відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець