Справа № 368/572/20
Рішення 2-о/368/33/20

Іменем України

"12" жовтня 2020 р.Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю прокурора Курінного С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за заявою заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання спадщини відумерлою, -

в с т а н о в и в:

прокурор просить суд визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді права на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, посвідчене сертифікатом серії КВ № 007772, зареєстрованим 16.07.1996 р. в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Україна» с. Ліщинка під № 220 та розташована на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, відумерлою та передати територіальній громаді с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області спадкове майно ОСОБА_1 , а саме: право на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, посвідчене сертифікатом серії КВ № 007772, зареєстрованим 16.07.1996 р. в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Україна» с. Ліщинка під № 220, обґрунтовуючи заяву наступним.

На території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області знаходиться земельна частка (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, яка належала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до сертифікату серії КВ № 007772.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала у с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області. Згідно з актовим записом про смерть № 14446 від 23 вересня 2016 року, остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу з книги № 1 реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються Кагарлицькою райдержадміністрацією по КСП «Україна» с. Ліщинка, ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, посвідчене сертифікатом серії КВ № 007772, зареєстрованим 16.07.1996 в книзі сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «України» с. Ліщинка під № 220.

Про наявність не витребуваного паю на території Ліщинської сільської ради, власником якого є ОСОБА_2 , також свідчить інформація вказаної сільської ради.

Таким чином після смерті ОСОБА_2 на території Ліщинської сільської ради залишилася не прийнята спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари.

Згідно інформаційних довідок Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), а також Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданих 06.04.2020 Кагарлицькою районною державною нотаріальною конторою, інформація щодо заповітів та спадкових договорів на майно ОСОБА_1 , а також заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право власності на її спадщину у Спадковому реєстрі відсутня.

Тобто з часу смерті останньої і по даний час спадщина померлої ніким не прийнята.

За таких обставин, спадщину ОСОБА_1 не прийнято ні на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України (проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), ні шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори в порядку ст. 1269 ЦК України.

Відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовується також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинного цим Кодексом спливло не менше одного року. При цьому відповідно до ст. 1288 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р., при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай), основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Як вбачається з витягу з книги № 1 реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються Кагарлицькою райдержадміністрацісю по КСП «Україна» с. Ліщинка, за життя ОСОБА_1 її земельна ділянка в натурі (на місцевості) відведена не була, державного акта про право власності на земельну ділянку вона не отримувала.

Таким чином, ОСОБА_1 мала право на земельну частку (пай) і це її право не припинилося на день її смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження.

Держава зацікавлена у ефективному та раціональному використанні землі, для чого створюються відповідні умови набуття права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами як безпосередньо, так і через сільські ради, що передбачено ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій. програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств і організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 1 Земельного Кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Звернення прокурора до суду у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання оформлення права комунальної власності територіальної громади с. Ліщинка на спадщину ОСОБА_1 .

Зволікання Ліщинської сільської ради, як органу, уповноваженого законом на подання до суду заяви про визнання спадщини відумерло, а саме щодо передачі права на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, яке залишилася після смерті ОСОБА_1 , територіальній громаді с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, упродовж тривалого періоду, понад три роки, дає підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з даною заявою.

З огляду на викладене, прокурор на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звертається до суду на захист інтересів держави в особі Ліщинської сільської ради, яка відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» набуває і реалізує право власності на землю територіальної громади та здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності загалом.

Аналогічна правова позиція щодо звернення прокурора до суду з позовом у разі бездіяльності уповноваженого органу викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/129/18 від 15.10.2019.

Представник Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить судовий розгляд проводити у відсутність представника сільської ради та вимоги заяви підтримує.

Суд, вислухавши прокурора та вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з актового запису про смерть № 14446 від 23.09.2016 року (а.с.10).

На території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області знаходиться земельна частка (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, яка належала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до сертифікату серії КВ № 007772.

Відповідно до витягу з книги № 1 реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються Кагарлицькою райдержадміністрацією по КСП «Україна» с. Ліщинка, ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, посвідчене сертифікатом серії КВ № 007772, зареєстрованим 16.07.1996 в книзі сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «України» с. Ліщинка під №220.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала у с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області.

Таким чином після смерті ОСОБА_2 на території Ліщинської сільської ради залишилася не прийнята спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари.

Згідно інформаційних довідок Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), а також Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданих 06.04.2020 Кагарлицькою районною державною нотаріальною конторою, інформація щодо заповітів та спадкових договорів на майно ОСОБА_1 , а також заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право власності на її спадщину у Спадковому реєстрі відсутня.

Тобто з часу смерті останньої і по даний час спадщина померлої ніким не прийнята.

За таких обставин, спадщину ОСОБА_1 не прийнято ні на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України (проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), ні шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори в порядку ст. 1269 ЦК України.

Відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Відповідно до інформації Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області відомості щодо спадкоємців ОСОБА_1 відсутні.

Згідно ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до інформації Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області відомості щодо спадкоємців ОСОБА_1 відсутні.

За таких обставин, спадщину ОСОБА_1 не прийнято ні на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України (проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), ні шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори в порядку ст. 1269 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а у відповідності до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у відповідності до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 цього Кодексу. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до ст. 1283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини (ст. 334 ЦПК України).

У заяві про визнання спадщини відумерлою, відповідно до вимог ст.335 ЦПК України, повинно бути наведено відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Частиною 3 ст.1277 ЦК України передбачено, що спадщина визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Тобто, на підставі цієї норми закону територіальна громада виступає як правонаступник в порядку відумерлості, до якої переходить відумерле майно у власність, щодо якого не виявилося спадкоємців.

Згідно ст.334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Статтею 338 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Прокурор на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звертається до суду на захист інтересів держави в особі Ліщинської сільської ради, яка відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» набуває і реалізує право власності на землю територіальної громади та здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності загалом.

Аналогічна правова позиція щодо звернення прокурора до суду з позовом у разі бездіяльності уповноваженого органу викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/129/18 від 15.10.2019 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного суду України від 28.09.2016 р. у справі № 370/1173/14-ц.

Таким чином, враховуючи, що спадкоємців після смерті ОСОБА_1 не встановлено, до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися і спадкова справа не заведена, після смерті ОСОБА_1 минуло вже більше чотири роки, суд приходить до переконання про обґрунтованість заяви про визнання спадщини відумерлою.

На підставі наведеного, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заявлені заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання спадщини відумерлою, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , відумерлою, та передання її територіальній громаді, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

При цьому, в силу положень п.15-1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявник звільнений від сплати судового збору в даній справі, у зв`язку з чим судовий збір по даній категорії справ не стягується.

На підставі викладеного і керуючись ЦК України, ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Заяву заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання спадщини відумерлою - задовольнити.

Визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді права на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, посвідчене сертифікатом серії КВ № 007772, зареєстрованим 16.07.1996 р. в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Україна» с. Ліщинка під № 220 та розташована на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, відумерлою.

Передати територіальній громаді с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області спадкове майно ОСОБА_1 , а саме: право на земельну частку (пай) площею 3,16 умовних кадастрових гектари, посвідчене сертифікатом серії КВ № 007772, зареєстрованим 16.07.1996 р. в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Україна» с. Ліщинка під № 220.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київської апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне текст рішення суду складено 15.10.2020 р.

Суддя І.І. Шевченко