ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 621/1160/20

провадження № 22-ц/818/3718/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Кравченко О.О.,

учасники справи:

заявник старший державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хмель Ольга Іванівна,

заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (стягувач) Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк»,

представники Браславська Ольга Анатоліївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року в складі судді Бібіка О.В.,

у с т а н о в и в :

У травні 2020 року старший державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі- Зміївський РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків)) Хмель Ольга Іванівна звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

Подання мотивовано тим, що на виконанні Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 59288346 по виконанню виконавчого листа № 2-4883/10, виданого Зміївським районним судом Харківської області 13 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 53673,90 доларів США та 10426,43 грн. З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем були направлені запити до Державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України, Державного підприємтсва "НАІС", однак встановлено, що за боржником автотранспортні засоби та нерухоме майно не зареєстровано, відкритих рахунків у банках немає, інформація про джерела доходів відсутня.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, на яке постановою від 04 липня 2017 року звернуто стягнення.

25 жовтня 2019 року звернуто стягнення на рахунки боржника в Акціонерному товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приват Банк»), однак станом на 26 жовтня 2019 року на рахунках ОСОБА_1 недостатньо коштів для виконання рішення суду.

Державним виконавцем 09 липня 2019 року та 27 листопада 2019 року на адресу боржника направлялись виклики з вимогою з`явитись на прийом, однак для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не виконує і ухиляється від його виконання, державний виконавець звернувся до суду з вищевказаним поданням.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року задоволено подання старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) Хмель О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань, покладених на неї за виконавчим листом № 2-4883/10, виданим Зміївським районним судом Харківської області 13 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 53673, 90 доларів США та 10426,43 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

12 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, в задоволенні подання старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) Хмель О.І. відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду. Державним виконавцем не надані докази щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням. Зазначає, що вона не ухиляється від виконання судового рішення, а на цей час не має можливості його виконати у зв`язку з тим, що відсутні доходи та майно, за рахунок якого можливо було б повністю або частково виконати судове рішення. Крім того, вона не отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, що унеможливило виконати вимоги державного виконавця про надання декларації про майно та доходи.

29 липня 2020 року засобами поштового зв`язку Зміївський РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що на виконанні у Зміївському РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) перебувають виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчого листа № 2-4883/10, виданого 13 грудня 2010 року Зміївським районним судом Харківської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» боргу. Виконавче провадження відносно ОСОБА_1 відкрито 06 червня 2019 року та повторно передано для здійснення виконавчих дій, оскільки виконавчий лист неодноразово повертався стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Виклики і постанови боржником було отримано, оскільки направлені боржнику поштові відправлення не повернулись до відділу без вручення. Враховуючи тривалість виконання рішення суду, а саме - з 2010 року, ОСОБА_1 знала про відкрите відносно неї виконавче провадження та повідомлена про обов`язки сторін виконавчого провадження відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», а отже ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням. 25 жовтня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою 22 листопада 2019 року з рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто кошти у розмірі 90,53 грн. За цим заходом боржник в обов`язковому порядку отримує sms-повідомлення банку з зазначенням номеру виконавчого провадження, за яким накладено арешт, що свідчить про її обізнаність про існування виконавчого провадження. З часу відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 офіційно не працює, не отримує пенсію і не перебуває на обліку в Центрі зайнятості та не отримує допомогу по безробіттю. Вона є працездатною особою, не є інвалідом та може самостійно отримувати дохід, за рахунок якого виконати покладені на неї судовим рішенням зобов`язання, однак свідомо ухиляється від їх виконання.

АБ «Укргазбанк» ухвалу суду не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що на виконанні Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-4883/10, виданого 13 грудня 2010 року Зміївським районним судом Харківської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 53673,90 доларів США та 10426,43 грн.

Постановою старшого державного виконавця Зміївського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції (далі - Зміївський РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області) у Харківській області Хмель О.І. від 06 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59288346.

Виконавчий лист № 2-4883/10 26 грудня 2017 року, 27 грудня 2018 року та 04 березня 2019 року було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті № 37 «Закону України «Про виконавче провадження».

09 липня 2019 року та 24 листопада 2019 року ОСОБА_1 державним виконавцем направлялись виклики з вимогою з`явитися на прийом, однак боржниця на виклики не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09 липня 2019 року ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_1 , Трудовий в`їзд. На підставі постанови державного виконавця Зміївського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04 липня 2017 року на вказане майно накладено арешт.

Постановою старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Хмель О.І. від 25 жовтня 2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, щодо накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 26 жовтня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-191025/5482 повідомлено, що на виконання постанови державного виконавця накладено арешт накладений в сумі 11619,07 грн; на рахунках ОСОБА_1 недостатньо коштів для виконання постанови від 25 жовтня 2019 року.

Згідно з платіжним дорученням від 22 листопада 2019 року грошові кошти у розмірі 11619,07 грн перераховано Зміївському РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області. Призначення платежу: «згідно з статтями 5, 11, 52 Закону України» «Про виконавче провадження», статтею 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з примусовим виконанням виконавчого листа №2-4883 від 13 грудня 2010 року, виданого Зміївським районним судом Харківської області про стягнення боргу на користь АБ «Укргазбанк»».

22 листопада 2019 року та 22 квітня 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) з клопотанням про про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Зазначаючи, що рішення суду про стягнення заборгованості наразі не виконано, незважаючи на вчинення виконавчих дій, старший державний виконавець звернувся до суду з відповідним поданням про обмеження у праві виїзду боржника.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно положень частин першої третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Згідно з пунктом 19 частити третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у пункті 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Можливість застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон або відсутність підстав для цього не пов`язуються прямо із обсягом здійснення виконавцем інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, законодавчих перешкод для одночасного застосування різних заходів із метою виконання рішення суду немає, а відповідні факти оцінюються в сукупності в кожному конкретному випадку з урахуванням дійсних обставин виконавчого провадження, дій (бездіяльності) боржника тощо. Водночас сторони виконавчого провадження (зокрема, боржник) не позбавлені права і можливості діяти за наявності для того підстав у виконавчому провадженні встановленим порядком з урахуванням зміни обставин, ступеня виконання рішення, наявності підстав для такого виконання, ставити питання про скасування обмежень тощо.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, що є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи ОСОБА_1 щодо її необізнаності про наявність виконавчого провадження про стягнення заборгованості та неотримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Матеріами справи доведено, що документи виконавчого провадження, у тому числі постанова про відкриття виконавчого провадження, направлені на адерсу боржника, до виконавчої служби не повертались. Крім того, ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що рішення суду про стягненння заборгованості з ОСОБА_1 ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» частково виконувалось. Кошти на погашення заборгованності сплачувалися матір`ю боржниці за рахунок отриманої пенсії. З червня 2020 року ОСОБА_1 вже почала особисто сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості. Отже, ОСОБА_1 була обізнана про виконавче провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина