Справа № 481/985/20
Провадж.№ 2/481/259/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

07.10.2020 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Уманської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьміної Н.П.,

позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новий Буг, Миколаївської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

Встановив:

29.07.2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності оскільки перейшов йому у спадок за заповітом після смерті його матері. Відповідачка зареєстрована у належному йому будинку, але фактично більше року в ньому не проживає; витрати на утримання майна не несе . Оскільки комунальні послуги нараховують відповідно до зареєстрованих у будинку осіб, він несе додаткові витрати на утримання майна, а також це чинить перешкоди у отриманні ним субсидії. Позивач вважає, що відповідачка більше року у належному йому будинку не проживає, через що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачки перешкоджає йому повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. На підставі викладено просить визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.08.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав наведених у позові. Додав, що після розірвання шлюбу із відповідачкою двоє їхніх дітей залишились проживати разом із ним, а відповідачка має можливість зареєструватися у будинку своєї матері , яка проживає також у с. Березнегуватське, Новобузького району.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала викладених обставин у позові, але заперечувала проти його задоволення, оскільки не має іншого житла, де б вона могла зареєструватися. Пояснила, що після розірвання шлюбу із позивачем вона залишила будинок у якому вони проживали, вона переїхала проживати в інший район, де знайшла собі постійне місце роботи і проживає на даний час.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 05.07.2017 р., виданого державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області Паліюк Л.М., ОСОБА_1 набув у власність нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Згідно з довідкою Березнегуватської сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 27.07.2020 р. ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16)

Відповідно до рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.07.2019 р., справа № 481/784/19, провадження № 2/481/290/2019, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с.15).

Відповідно до Акта від 27.07.2020 р. про факт не проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , 1980 року народження, з липня місяця 2019 року. за вказаною адресою не проживає, хоча зареєстрована за даною адресою ( а.с.17).

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - ст.321 ЦК України. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у Постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Захищаючи права власності громадян, суд усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Під час судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідачки за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідачки в утриманні будинку чи виявлення нею інтересу до вказаного житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачки понад зазначений строк судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішує, оскільки позивач просив не стягувати із відповідачки сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України ст. ст. 258,259,263-265,268,273,274-279 ЦПК України, суд

Ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі неподання особами, які беруть участь у справі апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: с.Нова Богданівка, Миколаївського району, Миколаївської області, 57165).

Повний текст рішення виготовлено 12.10.2020 року.

Суддя Уманська О.В.