Справа пр. №6/756/336/20
У Х В А Л А

01 квітня 2020 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Андрейчук Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву слід залишити без руху з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України. Ці вимоги застосовуються також до заяв про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з п. п. 8, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За приписами ч. ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен заначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Належність засвідчення копій передбачена Національним стандартом України Державної уніфікованої системи документації "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55, а саме, що цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи: постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності. Цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів. Згідно з п. 5.27 вказаної системи передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч вищевказаним законодавчим нормам надані ОСОБА_1 копії письмових доказів не засвідчені належним чином (відповідність кожної копії письмового доказу оригіналу має бути окремо підтверджена особистим підписом заявника із зазначенням його ініціалів та прізвища, а також дати такого засвідчення), заявником не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналів поданих ним письмових доказів.

Окрім цього, заявником не додано до заяви підтвердження про те, що ним не подано іншої заяви (заяв) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Більш того, за приписами п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яка мотивована тим, що ним у повному обсязі виконано обов`язок за договором про надання споживчого кредиту від 15 серпня 2007 року №0.

За приписами ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У заяві, окрім основної вимоги про визнання виконавчого листа №756/15292/14-ц таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 просить суд закрити виконавче провадження про стягнення з нього виконавчого збору, виключити відомості з Єдиного реєстру боржників та скасувати арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, покликаючись на ст. ст. 27, 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Так, згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження").

Розглядаючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд не має права зобов`язувати посадових осіб органів державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно з Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби та скасовувати документи винесені ним.

Вирішення питання про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту, накладеного державним виконавцем, є виключною компетенцією державного виконавця, а тому зазначене питання вирішується винятково останнім. Вирішення судом питання про зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження та зняти арешт з майна вважатиметься втручанням суду в діяльність державного виконавця (державної виконавчої служби) із примусового виконання рішення суду, і чинним законодавством не допускається.

Таким чином, ОСОБА_1 вправі оскаржити бездіяльність державного виконавця у випадку, коли за наявності обґрунтованих підстав для закінчення виконавцем виконавчого провадження та зняття арешту з майна виконавець цього не здійснює.

Відтак, ОСОБА_1 слід визначитись зі змістом вимог заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Вказані норми законодавства на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються й щодо заяв про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На виконання зазначеної ухвали заявник повинен подати до суду заяву в новій редакції відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишити без руху та надати заявнику строк на усунення недоліків у термін до 13 квітня 2020 року, але не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У випадку, якщо недоліки заяви у встановлений строк не будуть усунуті, заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати заявнику.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Т.В. Андрейчук