Номер провадження: 22-ц/813/6445/20
Номер справи місцевого суду: 509/4915/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/4915/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/6445/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», ОСОБА_2 про припинення поруки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кочка В.К. 28 січня 2020 року,

встановив:

У вересні 2019 року адвокат Холод О.М., діючий від імені ОСОБА_1 ,звернувся до суду с вищевказаним позовом в якому, з урахуванням уточнень позову, остаточно просить припинити поруку ОСОБА_1 за договором поруки №014/1581/74/05595/1 від 29 липня 2011 року укладеним між Акціонерним товариством «Ерсте Банк» (нині публічне акціонерне товариство «Фідобанк») та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №014/1581/74/05595 від 16 жовтня 2007 року.

Вищевказаний позов обґрунтовано тим, що 16.10.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/1581/74/05595. 29.07.2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АТ «Ерсте Банк» укладений договір поруки №014/1581/74/05595/1, за яким ОСОБА_1 поручився перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов`язань, що виникають з зазначеного кредитного договору. 11.04.2011 року ПАТ «Ерстебанк» подав до ОСОБА_2 позов про дострокове стягнення усієї суми кредиту за кредитним договором, та направив 04.04.2012 року ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості по кредитному договору протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги та попередив, що у іншому випадку він вимушений буде звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зважаючи на те, що ПАТ «Фідобанк» змінив строк повернення кредиту ОСОБА_2 шляхом пред`явлення до неї відповідної вимоги про повне погашення заборгованості за кредитом, позивач вважає, що початок перебігу передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку необхідно відраховувати з 04.04.2012 року плюс місяць з моменту відправлення повідомлення-вимоги, тобто з 05.05.2012 року та відповідно порука є припиненою з 05.11.2012 року (а. с. 1 4, 79 - 81).

ПАТ «Фідобанк» у відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав його необгрунтованості. Крім того, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення позивачем строків позовної давності (а. с. 64 65).

У відповіді на вказаний вище відзив адвокат Холод О.М., діючий від імені ОСОБА_1 , заперечував проти вказаних доводів відзиву. Зазначав про те, що початок перебігу передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку необхідно відраховувати з 04.04.2012 року плюс місяць з моменту відправлення повідомлення-вимоги, тобто з 05.05.2012 року та відповідно порука є припиненою з 05.11.2012 року. Крім того, заперечував проти заяви відповідача про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням.

Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, адвокат Холод О.М., діючий від імені ОСОБА_1 , вважав, що останнім не було пропущено строк на звернення до суду з вищевказаним позовом (а. с. 74 75).

В судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (а. с. 114).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2020 року вищевказаний позов адвоката Холод О.М., діючого від імені ОСОБА_1 , задоволено.

Припинено поруку ОСОБА_1 за договором поруки №014/1581/74/05595/1 від 29 липня 2011 року, укладеним між Акціонерним товариством «Ерсте Банк» (нині - публічне акціонерне товариство «Фідобанк») та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №014/1581/74/05595 від 16 жовтня 2007 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 виконання зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Ерсте Банк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 5.6 кредитного договору використало право достроково стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 04.04.2012 року лист (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання.

За таких обставин, у Банку виникло право пред`явити позовної вимогт до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 04.05.2012 року і протягом наступних трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що Банк не звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості до 05.05.2015 року, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що порука є припиненою та позов підлягає задоволенню в повному обсязі (а. с. 116 - 118).

В апеляційній скарзі ПАТ «Фідобанк» просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2020 року. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вищевказаного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на низку норм матеріального права в обґрунтування вимог апеляційної скарги. Зі змісту апеляційної скарги не вбачається конкретизованого посилання на те, в чому саме полягає незаконність оскаржуваного рішення.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Від Банку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з проведенням слідуючого судового засідання в режимі відеконференції. Клопотання обґрунтоване відсутністю відділень Банку в м. Одесі, неможливістю прийняти участь у судовому засіданні представника Банку у зв`язку із запровадженням в Україні карантину. Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішенні спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, відсутність поважних причин, що зумовили неявку у судове засідання представника Банку, у зв`язку із запровадженням карантину, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання Банку про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності учасників, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про припинення поруки, необхідність задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 251, 252, 525, 526, 530, 546, 553, 554, 559, 611, 1050, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16.10.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/1581/74/05595, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі - 100 000 доларів США на строк до 15.10.2027 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12% річних.

29.07.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №2 до Кредитного договору, якою змінено умови кредитного договору та додатково виконання зобов`язань забезпечувалось порукою ОСОБА_1 , на підставі чого між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АТ «Ерсте Банк» 29.07.2011 року укладений договір поруки №014/1581/74/05595/1, за яким ОСОБА_1 поручився перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов`язань, що виникають з кредитного договору №014/1581/74/05595 від 16.10.2007 року.

05.06.2013 року була затверджена державна реєстрація змін до статуту ПАТ «Ерсте Банк» та змінено назву на Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк». В новій редакіції статуту від 14.12.2013 року змінено назву на Публічне акціонерне товариство «Фідобанк».

Відповідно до п. 5.6 кредитного договору з фізичною особою №014/1581/74/05595 від 16.10.2007 року позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим Договором, у разі: невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або третіми особами умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту; відмови від зміни умов цього Договору в порядку, передбаченому п. 6.1 цього Договору; в інших випадках, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України. Кошти мають бути повернені протягом 30 днів з моменту надіслання Кредитором на адресу позичальника відповідного листа повідомлення.

Пунктом 3.2 Додаткової угоди №1 від 18.08.2010 року до кредитного договору з фізичною особою №014/1581/74/05595 від 16.10.2007 року закріплені аналогічні положення.

ПАТ «Фідобанк» 04.04.2012 року направив ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості по кредитному договору протягом 30 днів та попередив, що у іншому випадку банк вимушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 7.2 Договору поруки №014/1581/74/05595/1 від 29 липня 2011 року цей договір набуває чинності з моменту (дати) його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. виконання в повному обсязі (в тому числі дострокове) позичальником зобов`язання, забезпеченого порукою; 7.2.2. погашення поручителем у повному обсязі заборгованості позичальника за кредитним договором у порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором; 7.2.3. якщо Кредитор на протязі трьох років з дня настання терміну виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Між учасниками справи склалися правовідносини щодо визнання поруки припиненою.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

За правилами частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини 1 статті 553, частин 1 та 2 статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Частиною 1 статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що порука це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Ураховуючи наведене безпідставними є посилання відповідача, яке викладено у відзиві на позов, про необхідність застосування строку позовної давності у даній справі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від якого в подальшому не було відступлено Верховним Судом, що знаходить своє відображення зокрема у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 683/1871/15-ц, зроблено висновок, що «строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені у відповіді на вищевказаний відзив, щодо безпідставності доводів відповідача про необхідність застосування строків позовної давності у даному випадку.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаним договором поруки не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому суд першої інстанції дійшли правильного висновку, що в даному випадку підлягають застосуванню положення частини 4 статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, або у разі зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом направлення боржнику вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, шестимісячний строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги поручителю (шляхом пред`явлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного у вимозі кредитора. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Крім того, у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 виконання зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Ерсте Банк» відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України і пункту 5.6 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 04.04.2012 року лист (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, змінив строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року в справі № 6-190цс14, від якої в подальшому не було відступлено Верховним Судом, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

За таких обставин у Банку виникло право пред`явити позовну вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 04.05.2012 року і протягом наступних трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що Банк не звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості до 05.05.2015 року, порука є припиненою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про припинення поруки.

Аналогічну правову позицію щодо припинення поруки викладено у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 757/13772/16-ц.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд не вбачає підстав для скасування, зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги не конкретизовано, вони не мають наслідком задоволення апеляційної скарги. Апеляційна скарга є безпідставною, а тому вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги представника ПАТ «Фідобанк» у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе