Постанова

Іменем України

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 761/4442/17-ц

провадження № 61-9346св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду

м. Києва від 18 травня 2017 року у складі судді Савицького О. А.

та постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року у складі колегії суддів Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про включення до реєстру кредиторів.

Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2014 року між нею

та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого вона розмістила на рахунках банку грошові кошті у розмірі 13 840,00 доларів США.

Згідно з рішенням Правління Національного банку України (далі - НБУ)

від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії

та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»

Зазначала, що 09 червня 2015 року вона зверталась до відповідача

із заявою про задоволення вимог кредитора та включення вимоги про повернення суми вкладів, що перевищує встановлений граничний розмір гарантованого державного відшкодування за вкладом, зокрема

2 751,29 доларів США (49 495,71 грн), проте 27 серпня 2015 року

у задоволенні її заяви було відмовлено, оскільки пропущено 30-денний строк з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку для заявлення кредитором своїх вимог до банку.

Посилалась на те, що банком не виконано зобов`язання за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування

за вкладом.

Вважала вказану відмову безпідставною.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» визнати її кредиторські вимоги та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» шляхом включення до нього акцептованих вимог її, а також подати зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» на затвердження виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» визнати кредиторські вимоги

ОСОБА_1 та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» шляхом включення до нього акцептованих вимог ОСОБА_1 , а також подати зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» на затвердження виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заява позивачки

про включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів

від 09 червня 2015 року отримана відповідачем 12 червня 2015 року, тобто

у строки, встановлені законом, тому відмова уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» щодо включення вимог позивачки до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оформлена листом від 27 серпня 2015 року, є безпідставною та такою,

що не ґрунтується на вимогах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ «КБ «Надра» звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито

на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про включення до реєстру кредиторів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач заявила вимоги до банку щодо включення її до реєстру кредиторів у межах встановленого законом строку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Шевченківського районного суду м. Києва.

У липні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначала, що передбачений імперативними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-денний строк на прийняття вимог кредиторів банку є присічним, тому поновленню чи продовженню

не підлягає. Вимоги, заявлені після спливу такого строку, вважаються погашеними в будь-якому випадку, незалежно від існування поважності причин такого строку.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір банківського вкладу № 2042409, відповідно до умов якого

ОСОБА_1 розмістила на рахунках банку грошові кошті у розмірі 13 840,00 доларів США (а. с. 3).

Згідно рішення Правління НБУ від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 червня 2015 року

№ 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку з 05 червня 2015 року по 04 червня 2016 року включно.

Відомості про відкликання банківської ліцензії, початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку опубліковані в газеті «Голос України» від 12 червня

2015 року за № 103 (6107).

09 червня 2015 року за допомогою засобів поштового зв`язку ОСОБА_1 направляла на адресу банку заяву про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до договору депозиту

від 10 жовтня 2014 року № 2042409 для отримання суми, що перевищує 200 000,00 грн, а саме 2 751,29 доларів США або 49 495,71 грн (а. с. 5).

Листом від 27 серпня 2015 року за вих. № 22-1-23331 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» повідомила ОСОБА_1 , що її вимоги як кредитора вважаються погашеними, оскільки заява останньої про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів подано уповноваженій особі Фонду

з пропуском строку, встановленого статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а. с. 6).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає

в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції

з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Предметом спору у цій справі є зобов`язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» включити позивачку у реєстр (список) кредиторів ПАТ «КБ «Надра»

на виплату вкладу, що перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом, а саме

2 751,29 доларів США (49 495,71 грн).

Отже, правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які перевищують встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування

за вкладом і задовольняються у порядку черговості, визначеної

статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних внаслідок продажу майна банку.

Вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує гарантовану суму відшкодування за вкладом, сплачену вкладнику Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, задовольняються у четвертій черзі (пункт 4 частина перша статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Заявлені у цій справі позовні вимоги не пов`язані з виплатою гарантованої державою суми відшкодування, а зумовлені невиконанням банком зобов`язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

Згідно із частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантованих вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебігу ліквідаційної процедури (частина четверта статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно із частиною першою статті 49 Закону України «Про систему гарантованих вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми відшкодування

за вкладами.

Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах

30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Разом із тим Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин.

Вказане узгоджується із пунктом 3 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 05 липня 2012 року № 2 затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке регулює відносини, що виникають

у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме: підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду гарантування вкладів фізичних осіб способу виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі - Положення).

Відповідно до пункту 4.31 Положення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за необхідності уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін

до реєстру акцептованих вимог на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили.

Обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення

з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин,

що є поважними, було б непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним.

Такі висновки узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 29 серпня 2018 року у справі

№ 755/17365/15-ц (провадження № 14-296цс18), від 20 березня 2019 року

у справі № 456/450/16-ц (провадження № 14-653цс18).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, встановивши, що позивачка є кредитором банку, її вимоги стосуються грошових коштів, які не є гарантованою державою виплатою, передбаченою Законом України «Про систему гарантованих вкладів фізичних осіб»,

та ураховуючи те, що відповідачем її вимога була отримана у день офіційного опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «Надра», а саме 12 червня 2015 року, обґрунтовано вважав,

що позивачка звернулась з вимогою до банку щодо включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів у встановлений законом строк, та дійшов правильного висновку що відмова уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» щодо внесення позивачки до вказаного реєстру є безпідставною.

Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника

з висновками суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України

(у редакції, чинній станом на 18 травня 2020 року).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність

та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти,

що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої

та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович