Провадження № 2/235/1651/20
Справа № 235/4771/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем у справі позивач перебував в трудових відносинах з 5 січня 2015 року, працюючи горномонтажником з повним з повним робочим днем в шахті.

Наказом від 17.01.2020 року № 81/к позивач був звільнений з шахти за частиною 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з виплатою вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України.

Останній день роботи у відповідача 17.01.2020 року (останній робочий день праці зазначено в наказі про звільнення).

В день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 55445,26 гривень, із них 8912,19 гривень за грудень 2019 року та 46533,07 гривень за січень 2020 року.

Позивач також вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення.

Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість з заробітної плати у сумі 55 445,26 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2020 року по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою суду від 07.08.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

На думку представника відповідача, звільнення позивача здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Позивачу в якості сум, що підлягають платі при звільненні було нараховано: за 12.2019 року - заробітна плата - 12 189,97 грн, після обов`язкових утримань до сплати 9 712,93грн,

Залишок до сплати: 8 912,19 грн. За 01.2020 року - заробітна плата 13 р.д - 6 815,51 грн, вихідна допомога ст. 44 - 36 288,00 грн, компенсація за невикористану відпустку 29 к. д. 14 701,55 грн. Після обов`язкових утримань до сплати: 46533,07 грн.

Позивач звільнився 17.01.2020 року, в цей день не працював, знаходився у простої. В день звільнення позивач отримав трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку, але цього не зробив, тому належний розрахунок не отримав. Не звертався з заявою і в подальшому.

На думку представника відповідача, оскільки з дня звільнення позивач не пред`явив жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні суд, тому підстави для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Середньоденний заробіток позивача складає 576 гривень. Відповідач отримав позовну заяву з вимогою проведення з ним відповідного розрахунку під розписку 11.08.2020 року, тому період затримки розрахунку при звільненні слід вважати з 11.08.2020 року по день ухвалення рішення.

Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 у період з 05.01.2015 року по 17.01.2020 року працював у ДП «ВК «Краснолиманська» горномонтажником підземним. Наказом від 17.01.2020 року № 81/к звільнений за власним бажанням (а.с.5-6).

Останній день роботи 17 січня 2020 року.

Відповідно до довідки від 27.07.2020 року за № 1004, виданої ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 при звільненні нараховано за грудень 2019 року 12189,97 гривень, за винятком обов`язкових утримань до сплати 9712,93 гривні, з них перераховано 800,74 гривень (а.с.9). Таким чином не виплачена заробітна плата за грудень 2019 року складає 8912,19 гривень.

Відповідно до довідки від 27.07.2020 року за № 1005, виданої ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 при звільненні нараховано за січень 2020 року 57805,06 гривень, за винятком обов`язкових утримань до сплати 46533,07 (а.с.10).

Відповідно до довідки від 27.07.2020 року за № 1003 середньоденний заробіток ОСОБА_1 склав 576 гривень (а.с.8).

У довідці про відмітки таб. № 1394 ОСОБА_1 зазначено, що він прийшов на роботу о 8 годині 47 хвилин, пішов з роботи о 12 годині 44 хвилини, прийшов о 12 годині 48 хвилин, пішов о 13 годині 42 хвилини (а.с.32). Таким чином, позивач 17 січня 2020 року в останній день роботи перебував на підприємстві. Суд не погоджується з думкою представника відповідача про те, що в останній день роботи позивач не працював тому, що перебував у простої, оскільки це спростовується матеріалами справи.

У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що позивач в день звільнення працював, тому відповідно до статті 116 КЗпП України, підприємство повинно було провести в цей день остаточний розрахунок.

Суд зазначає, що дана стаття не вказує на обов`язок працівника у день звільнення звертатися до каси підприємства з вимогою про проведення розрахунку, а навпаки, ця стаття, прокладає на роботодавця обов`язок провести відповідний розрахунок.

Суду не надано доказів виплати позивачу заборгованості на день розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі складає 55445,26 гривень. Ця сума вказана відповідачем у довідках від 27.07.2020 року за винятком обов`язкових податків та зборів.

Суд приходить до висновку, що стягненню з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 підлягає заборгованість з нарахованих, але не виплачених при звільненні складових заробітку в сумі 55445,26 гривень, з урахуванням вже здійсненого відповідачем утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів з цієї суми.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в останній день роботи працював, тому період за який підлягає стягненню середній заробіток починається з 18 січня 2020 року та закінчується днем постановлення рішення суду 06.10. 2020 року.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 18.01.2020 року (наступний день після дати звільнення) по 06.10.2020 року (день постановлення рішення суду). Розрахунок середнього заробітку: середньоденна заробітна плата 576 гривень, кількість робочих днів 180, 576*180 = 103680 гривень.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданому позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень, та 840,80 гривень на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 55445 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сорок п`ять) гривень 26 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.01.2020 року по день постановлення рішення суду (106.10.2020р.) у розмірі 103680 (сто три тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ДП «ВК «Краснолиманська», , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9.

В судовому засіданні 06 жовтня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 12.10.2020 року.

Суддя: