Справа № 761/7251/20
Провадження № 4-с/761/118/2020
У Х В А Л А

Іменем України

21 вересня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення державного виконавця та скасування довідки-розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2020 року до суду надійшла зазначена скарга.

В скарзі скаржник просить:

визнати незаконним рішення державного виконавця Савчука К.П. Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо складання довідки розрахунку суми заборгованості із сплати аліментів за період з 04.11.2014 року по 30.06.2018 року від 03.02.2020 року у виконавчому провадженні №56076841;

скасувати довідку розрахунок суми заборгованості із сплати аліментів за період з 04.11.2014 року по 30.06.2018 року від 03.02.2020 року, який прийнято державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції УкраїниСавчуком К.П.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19.01.2015 року було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ВП №56076841.

24.02.2020 року заявниця отримала довідку про існування заборгованості із сплати аліментів від 03.02.2020 року, яким встановлено заборгованість в розмірі 94 147,00 грн. В подальшому також складались довідки та відповідно до останньої довідки з якою згодна заявниця, заборгованість становить 91 008,50 грн.

Заявник зазначає, що довідка за 03.02.2020 року розрахована помилково так як виплати у період з листопада 2014 року по вересень 2016 року здійснювались як сплата заборгованості на виконання рішення Краснодонського міськрайонного суду по сплаті аліментів до досягнення дитиною повноліття.

10.07.2020 року до суду надійшов відзив начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадима І.С. в якому він просить відмовити в задоволенні скарги на тій підставі, що після отримання скарги державним виконавцем здійснено запит за місцем роботи боржника для з`ясування інформації щодо сплати аліментів якою було підтверджено, що протягом листопада 2014 року - вересня 2016 року сплачувалась заборгованість за іншим виконавчим провадженням, а тому було проведено перерахунок заборгованості та 15.06.2020 року державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості за якою станом на 30.06.2018 року заборгованість становить 82 176,66 грн. Таким чином відсутні підстави для скасування довідки, так як вона складена на підставі інформації, наявної в матеріалах виконавчого провадження. Крім того, права заявника поновлені так як довідка складена з врахуванням інформації, отриманої з місця роботи боржника.

29.07.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій заявниця зазначає, що відсутні підстави для відмови в задоволенні вимог скарги так як розрахунок заборгованості зі сплати аліментів проведено невірно.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

Так як неявка сторін належно повідомлених про час та місце слухання справи у відповідності до положень статті ч.2 ст.450ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті, суд ухвалив про слухання справи у відсутність сторін.

Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов`язки державного виконавця.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №56076841 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 04.11.2014 року і до закінчення нею навчання у Харківському національному педагогічному університеті ім.Г.С. Сковороди, тобто до 30.06.2018 року або до припинення нею навчання.

В межах зазначеного виконавчого провадження неодноразово складались довідки розрахунки.

Згідно з довідкою-розрахунком від 14.03.2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 94 147,00 грн.

В той же час згідно з довідкою від 03.02.2020 року заборгованість становить 35 228,14 грн.

Як зазначено в довідці, 24.01.2020 року до державного виконавця надійшла заява боржника про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, оскільки останнім протягом листопада 2014 року - вересня 2016 року сплачувались аліменти із заробітної плати.

Заявниця не погоджується із зазначеним розміром заборгованості оскільки вказані суми були сплачені на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 15.04.2013 року (справа №412/2025/13-ц) було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.03.2013 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявниця не надала суду доказів відкриття виконавчого провадження та інформації про сплату аліментів по вказаному рішенні суду.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що стягував зверталась до державного виконавця про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з врахуванням зазначеної нею інформації.

В той же час державний виконавець 25.05.2020 року звернувся з вимогою до Державного агентства автомобільних доріг України та просив надати інформацію на підставі якого виконавчого провадження здійснювалося утримання аліментів із доходів боржника ОСОБА_3 ..

04.06.2020 року державному виконавцю надійшов звіт про здійсненні відрахування та виплати із заробітної плати ОСОБА_3 з якого вбачається, що в період з листопада 2014 року по вересень 2014 року відрахування із заробітної плати боржника здійснювалось в межах виконавчого провадження №46802476 розпочатого за виконавчим листом №412/2025/13-ц.

На підставі зазначеної інформації державний виконавець 15.06.2020 року склав нову довідку-розрахунок суми заборгованості із сплати аліментів за період з 04.11.2014 року по 30.06.2018 року згідно з яким заборгованість зі сплати аліментів становить 82 176,66 грн.

Частина 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Стаття 195 СК України визначає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст.195 СК України).

Згідно з ч.4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

В той же час ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч.13 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Судом встановлено, що державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за матеріалами виконавчого провадження, діючим законодавством не передбачено обов`язок державного виконавця перевіряти інформацію щодо сплати аліментів яку надають боржники, на виконання вимог діючого законодавства державний виконавець отримав достовірну інформацію про здійснені відрахування із заробітної плати боржника, тому суд вважає, що в діях державного виконавця відсутні порушення положень Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час варто зазначити, що заявниця не позбавлена можливості надати інформацію державному виконавцю щодо сплачених боржником аліментів та державний виконавець міг вчинити дії по здійсненню перерахування заборгованості, після отримання інформації від стягувача.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що в діях державного виконавця не встановлено порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд приходить до висновку що відсутні законом передбачені підстави для задоволення заявлених вимог скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення державного виконавця та скасування довідки-розрахунку - відмовити в повному обсязі.

Апеляційнаскарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.15.5 Перехідн их положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Н.Г.Притула