Провадження № 2/161/126/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Авдійчук О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.09.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 року.

Посилається на те, що за час перебування у шлюбі, а саме: 04.11.2015 року відповідачем набуто у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,116 га, що розташована в с. Боратин Луцького району Волинської області та в подальшому, 13.11.2015 року на ім`я ОСОБА_4 було видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а 18.11.2015 року було подано повідомлення про початок будівельних робіт.

Вказує, що в 2015 році вони розпочали будівництво індивідуального житлового будинку та в тому ж році було влаштовано фундамент за зведено несучі конструкції будинку, в 2016-2017 роках в будинку були здійснені внутрішні опоряджувальні роботи, а у 2018 році було влаштовані зовнішні оздоблювальні роботи.

Зазначає, що на даний час будівництво будинку фактично завершено і в останньому проживає відповідач.

Водночас, з самого початку і до завершення будівництва, будівельні роботи, купівля матеріалів та інші послуги здійснювались за спільні кошти подружжя, однак між нею та відповідачем не досягнуто домовленості щодо поділу будинку, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя.

У зв`язку з чим, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.11.2019 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В ході розгляду справи позивачем були подані заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до яких просила:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незавершений житловий будинок з ступенем готовності 98%, загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаного будинку;

- визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району;

- виділити їй в натурі Ѕ частину незавершеного житлового будинку зі ступенем готовності 98%, а саме: приміщення 1-3 площею 4,5 кв.м., 1-4 площею 19.4 кв.м., 1-5 площею 17,0 кв.м., 1-6 площею 7,7 кв.м., 1-8 площею 11.3 кв.м., запроектоване приміщення 1-9 площею 17.8 кв.м., 1-1 площею 2,2 к.м., 1-2 площею 2,0 кв.м., сходи а2 , Ѕ частину огорожі (1), що розташований по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку експерта №90/5 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.04.2020 року;

- виділити їй в натурі Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0534 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району, відповідно до висновку експерта №90/5 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.04.2020 року

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що з 23.09.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюб, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 року (т. 1 а.с. 4, т. 2 а.с. ).

З представлених матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.11.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,116 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району (т. 1, а.с. 7, 8).

13.11.2015 року на ім`я ОСОБА_4 було видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а 18.11.2015 року було подано повідомлення про початок будівельних робіт (т. 1 а.с. 9-10, 25).

Згідно висновку експертизи №90/5 від 30.04.2020 року, проведеної на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2019 року слідує, що ступінь будівельної готовності житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 98% (т. 2 а.с. ).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що житловий будинок загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, і як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 90/5 від 30.04.2020 року, вказаний об`єкт є незавершеним будівництвом, ступінь готовності якого становить 98%, тобто майже завершений, то в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, слід визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину вказаної нерухомості.

При цьому, посилання представника відповідачів, що саме ОСОБА_5 здійснював будівництво спірного житлового будинку для власних потреб та сина-інваліда за кошти, які залишились від продажу квартири в м. Ковелі, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Зокрема, як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, договір купівлі-продажу квартири в м. Ковелі був укладений 15.04.2011 року (т. 1 а.с. 215), а право власності на земельну ділянку в с. Боратин Луцького району ОСОБА_4 набув 04.11.2015 року (т. 1 а.с. 8).

Як зазначено в п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельної ділянкою, переходить це право у розмірі частки права у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України.

Отже, зважаючи, що на вказаній земельній ділянці за період шлюбу подружжям фактично збудовано житловий будинок, про що свідчать квитанції та чеки на придбання будівельних матеріалів та виконані роботи (а.с. ), а також наведене стверджується технічною документацією щодо будівництва та його початку і висновком експертизи, тому суд вважає доведеним будівництво об`єкту в період шлюбу і за спільні кошти подружжя.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов цій частині підставний та підлягає до задоволення.

При цьому, згідно висновку зазначеної вище експертизи слідує, що розподіл будинковолодіння по АДРЕСА_1 між двома співвласниками в частках Ѕ до Ѕ частин будинковолодіння з метою обладнання окремих ізольованих можливий за умови виконання запропонованих експертом перепланувань і переобладнання житлового будинку з компенсацією за відхилення фактичних часток від ідеальних.

Отже, за таких обставин, суд вважає за можливе провести поділ спільного майна подружжя та виділити в натурі ОСОБА_3 Ѕ частину незавершеного житлового будинку зі ступенем готовності 98%, що становить 45/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-3 площею 4,5 кв.м., 1-4 площею 19.4 кв.м., 1-5 площею 17,0 кв.м., 1-6 площею 7,7 кв.м., 1-8 площею 11.3 кв.м., запроектоване приміщення 1-9* площею 17.8 кв.м., 1-1 площею 2,2 к.м., 1-2 площею 2,0 кв.м., сходи а2 , Ѕ частину огорожі (1), загальною вартістю 764269,02 грн. що розташований по АДРЕСА_1 .

Іншому співвласнику ОСОБА_4 слід виділити в натурі Ѕ частини незавершеного житлового будинку зі ступенем готовності 98%, що становить 55/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-7 площею 11,3 кв.м., 1-11 площею 22,2 кв.м., 1-12 площею 19,6 кв.м., 1-13 площею 3,5 кв.м., запроектоване приміщення 1-10* площею 14,6 кв.м., запроектоване приміщення 1-10** площею 3,0 к.м., Ѕ частину огорожі (1), загальною вартістю 940229,98 грн., що розташований по АДРЕСА_1

Крім того, з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_3 87979,98 грн. за відхилення від ідеальної частки.

Щодо позовних вимог про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та поділ її в натурі, то на думку суду вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як слідує із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2019 року, власником земельної ділянки господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району є ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 97-98).

При цьому, вказаний договір не оскаржувався та не скасований в установленому законодавством порядку, а тому спірна земельна ділянка не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, оскільки її власником є інша особа і за таких обставин поділу не підлягає. При цьому, правильними та обґрунтованими є посилання позивача стосовно переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій розміщені, оскільки таке право ніким не оспорюється, проте суд вважає неможливим поділ усієї земельної ділянки, яка належить іншій особі за згаданим вище правочином.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 8522,50 грн. судового забору, виходячи від вартості Ѕ частини будинковолодіння та 2113,20 грн. витрат по оплаті за проведення експертизи.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 331 ЦК України, ст. ст. 60, 65, 70 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_2 ) незавершений житловий будинок з ступенем готовності 98%, загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину незавершеного житлового будинку з ступенем готовності 98%, загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_1 ) в натурі Ѕ частину незавершеного житлового будинку зі ступенем готовності 98%, що становить 45/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-3 площею 4,5 кв.м., 1-4 площею 19.4 кв.м., 1-5 площею 17,0 кв.м., 1-6 площею 7,7 кв.м., 1-8 площею 11.3 кв.м., запроектоване приміщення 1-9* площею 17.8 кв.м., 1-1 площею 2,2 к.м., 1-2 площею 2,0 кв.м., сходи а2 , Ѕ частину огорожі (1), загальною вартістю 764269,02 грн. що розташований по АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_2 ) в натурі Ѕ частину незавершеного житлового будинку зі ступенем готовності 98%, що становить 55/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-7 площею 11,3 кв.м., 1-11 площею 22,2 кв.м., 1-12 площею 19,6 кв.м., 1-13 площею 3,5 кв.м., запроектоване приміщення 1-10* площею 14,6 кв.м., запроектоване приміщення 1-10** площею 3,0 к.м., Ѕ частину огорожі (1), загальною вартістю 940229,98 грн., що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток в розмірі 87979 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8522 (вісім тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 50 коп. та 2113 (дві тисячі сто тринадцять) грн. 20 коп. витрат по оплаті за проведення експертизи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21 вересня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк