Справа № 495/6218/20
Номер провадження 2/495/2720/2020
УХВАЛА

про забезпечення позову

13 жовтня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський Олександр Олександрович, розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, визнання права власності, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, договору про відступлення прав за іпотечним договором, припинення іпотеки та зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, визнання права власності, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, договору про відступлення прав за іпотечним договором, припинення іпотеки та зняття арешту з майна.

Ухвалою суду від 13.10.2020 року провадження по справі відкрито та визначено загальний порядок розгляду справи.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 51,5 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Подану заяву про забезпечення позову заявник обґрунтовує наступним. 11.05.2007 між Акціонерним комерційним банком «Порто-Франко» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1246/1-07, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит на поточні потреби у розмірі 24500 доларів США на строк з 11.05.2007 по 10.05.2010.

14.05.2007 між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого для забезпечення вимог за кредитним договором №1246/1-07 ОСОБА_1 було передано іпотекодержателю нерухоме майно: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 м2, яка належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2002.

11.05.2007 в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед банком між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки 11-05-07/02, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №1246/1-07.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2011 у справі №2-1196/11 було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором №126/1-07 від 11.05.2007 у сумі 297207,83 грн.

16.04.2019 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко» та ОСОБА_3 (новий кредитор) за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-02-25-000054-b від 19.03.2019, був укладений Договір №35 (далі Договір №35) про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

20.05.2019 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до п. 1.1. якого у зв`язку з укладенням сторонами Договору відступлення прав вимоги №35 від 16.04.2019 за Кредитним договором №1246/1-07 від 11.05.2007, Банк передав, а ОСОБА_3 прийняв всі права вимоги за іпотечним договором від 14.05.2007, що укладений між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 .

З моменту укладення цього договору ОСОБА_3 набув статусу іпотекодержателя за Договором іпотеки.

Предметом іпотеки за Договором іпотеки, право вимоги за яким відступається за цим договором відповідно до п. 1.3. є квартира АДРЕСА_2 .

Акт прийому-передачі, який є додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, був укладений 20.05.2019.

18.10.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення ПАТ АБ «Порто-Франко».

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2019 у справі №2-1196/11 було задоволено заяву ОСОБА_3 та здійснено заміну вибулого стягувача ПАТ АБ «Порто-Франко» у виконавчих листах, виданих на підставі рішення суду по справі №2-1196/11 за позовом ПАТ «АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №126/1-07 від 11.05.2007 у сумі 297207,83 грн. та стягнення судового збору в розмірі 1820,00 грн. на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2020 у справі №2-1196/11 ОСОБА_3 було поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання по цивільній справі №2-1196/11 та вирішено видати дублікати виконавчих листів по справі.

14.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. за заявою ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження №62089248 про примусове виконання виконавчого листа №2-1196/11, виданого 24.04.2020 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 297207,83 грн.

14.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. за заявою ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження №62088930 про примусове виконання виконавчого листа №2-1196/11, виданого 24.04.2020 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 1820,00 грн.

Постановою приватного виконавця Колечко Д.М. виконавчі провадження №62089248 та №62088930 були об`єднані у зведене виконавче провадження №62089391.

Постановою приватного виконавця Колечко Д.М. від 14.05.2020 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , на належні їй грошові кошти, у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження, штрафів 332 930,61 грн.

Постановою приватного виконавця Колечко Д.М. від 02.07.2020 року було описано та накладено арешт на двокімнатну квартиру, загальною площею 51,1 м2, за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця Колечко Д.М. від 15.09.2020 було звернуто стягнення на майно ОСОБА_1 , та 15.09.2020 подано заявку до ДП «СЕТАМ» на реалізацію на електронних торгах арештованого майна двокімнатної квартири загальною площею 51,5 м2, за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата проведення торгів 19.10.2020 року, що підтверджується роздруківкою інформації з сайту ДП «СЕТАМ» по лоту №443759, яка надана до позовної заяви.

Предметом позову є, зокрема, вимоги про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту, а також про визнання недійсними правочинів, які стали підставою для відкриття виконавчого провадження та передання належного позивачу майна на прилюдні торги, а саме: визнання недійсним Договору №35 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16.04.2019, укладеного між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 , визнання недійсним Договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладеного 20.05.2019 між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., зареєстрований в реєстрі за №1615, а також припинення іпотеки за іпотечним договором від 14.05.2007, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., зареєстрований в реєстрі за №У-423.

У випадку задоволення позову не існуватиме жодної правової підстави для примусової реалізації майна позивача.

Проте у разі відчуження майна позивача до завершення розгляду справи по суті втратиться можливість ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що напряму суперечить завданням цивільного судочинства.

Тому для збереження можливості ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, необхідно забезпечити існуючий статус нерухомого майна, а саме: унеможливити його відчуження до завершення розгляду справи шляхом зупинення продажу.

Стосовно зустрічного забезпечення, то необхідність таких зустрічних заходів постає у випадку можливого завдання збитків відповідачу, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

При цьому вжиття заходів забезпечення позову, про які просить ОСОБА_1 , не спричинить будь-яких збитків ОСОБА_3 , оскільки уклавши договір №35 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги ОСОБА_3 сплатив банку 940307,48 грн., а взамін набув право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається і яка в десятки разів є вищою, ніж ту, що сплатив банку ОСОБА_3 , і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги.

Дослідивши матеріали справи та доводи поданої заяви про забезпечення позову суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 27.01.2011 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором № 126/1-07 від 11.05.2007 року на суму 297 207,83 гривень. Вимоги за вказаним кредитним договором 14 травня 2007 року були забезпечені іпотечним договором згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

16.04.2019 Банком та ОСОБА_3 було складено Акт прийому-передачі до договору про відступлення права вимоги №35 від 16.04.2019, за яким відповідно до п. 19 Акту Банк передав ОСОБА_3 кредитні документи, що стосуються кредитного договору №1246/1-07 від 11.05.2007, у кількості 18 найменувань згідно з переліком.

20.05.2019 між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до п. 1.1. якого у зв`язку з укладенням сторонами Договору відступлення прав вимоги №35 від 16.04.2019 за Кредитним договором №1246/1-07 від 11.05.2007, Банк передав, а ОСОБА_3 прийняв всі права вимоги за іпотечним договором від 14.05.2007, що укладений між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 .

На підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 03.12.2019 року по справі № 2-1196/11 відповідач ОСОБА_3 набув статус стягувача за кредитним договором від 11.05.2007 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Порто-Франко».

Постановою приватного виконавця Колечко Д.М. від 02.07.2020 було описано та накладено арешт на двокімнатну квартиру, загальною площею 51,1 м2, за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця Колечко Д.М. від 15.09.2020 було звернуто стягнення на майно ОСОБА_1 , та 15.09.2020 подано заявку до ДП «СЕТАМ» на реалізацію на електронних торгах арештованого майна двокімнатної квартири загальною площею 51,5 м2, за адресою: АДРЕСА_1 .

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний Суд України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

13.03.2020 року Верховний Суд України в постанові по справі № 755/1357/18 висловив наступну позицію щодо зупинення продажу арештованого майна.

Відповідно до чч.1, 2 ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, по захист яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із п.5 ч.1 та ч.3 ст.150 ЦПК, позов може бути забезпечено зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути розмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Суд приймає до уваги положення частини 2 статті 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Тобто, навіть у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів відступки прав вимог, звільнення квартири з під арешту та визнання права власності на неї, остання в подальшому не зможе заявити віндикаційний позов до особи, яка стане власником квартири за результатом проведених торгів.

Судом враховується, що накладання арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Необхідність забезпечення позову має відповідати вимозі пропорційності втручання у право особи цілям, яких потрібно досягти. З одного боку перед судом стоїть завдання гарантувати конституційний та міжнародно-правовий принцип обов`язковості судового рішення в тому, що стосується його виконання, а з іншого повага до права особи мирно володіти своїм майном. Таким чином, метою тесту пропорційності є встановлення способу та ступеню обмеження особи у реалізації його права; до яких саме негативних наслідків призведе таке обмеження, покладене на цю особу.

Не існує вичерпного переліку факторів, які мають бути враховані під час оцінювання судом необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Ці фактори можуть змінюватись, залежно від фактичних обставин справи та характеру відповідного втручання.

Зокрема, при дослідженні питання про відповідність забезпечення позову вимозі пропорційності суд має здійснити оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також необхідно звернути увагу на положення ч. 2 ст. 80 та ст. 89 ЦПК України, відповідно до яких цивільному судочинству загалом, та питанню забезпечення позову зокрема, притаманний стандарт доведення «внутрішнє переконання судді».

Таким чином, вимоги цивільного процесуального законодавства щодо доведення певних фактів як підстав для вжиття заходів забезпечення позову вказують на необхідність їх вжиття у тому випадку, коли наявні в матеріалах справи докази скоріше вказують на ймовірність настання певних обставин, ніж на протилежний висновок.

Предметом позову є, зокрема, вимоги про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту, а також про визнання недійсними правочинів, які стали підставою для відкриття виконавчого провадження та передання належного позивачу майна на прилюдні торги, а саме: визнання недійсним Договору №35 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16.04.2019, укладеного між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 , визнання недійсним Договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладеного 20.05.2019 між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., зареєстрований в реєстрі за №1615, а також припинення іпотеки за іпотечним договором від 14.05.2007, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., зареєстрований в реєстрі за №У-423.

У випадку задоволення позову не існуватиме жодної правової підстави для примусової реалізації майна позивача. Проте у разі відчуження майна позивача до завершення розгляду справи по суті втратиться можливість ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, що напряму суперечить завданням цивільного судочинства.

Тому для збереження можливості ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, суд вважає, що необхідно забезпечити існуючий статус нерухомого майна, а саме унеможливити його відчуження до завершення розгляду справи шляхом зупинення продажу.

Щодо зустрічного забезпечення, то у позивача відсутні пропозиції з цього приводу з огляду на те, що обраний захід забезпечення позову не порушить права відповідача, оскільки уклавши договір №35 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги ОСОБА_3 сплатив банку 940307,48 грн., а взамін набув право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається і яка в десятки разів є вищою, ніж ту, що сплатив банку ОСОБА_3 , і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги.

На думку суду, запропонований позивачем захід забезпечення позову є доцільним в рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що з метою забезпечення виконання можливого рішення суду та ефективного захисту, поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, слід застосувати заходи забезпечення позову у вигляді зупинення реалізації арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 51,5 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Одночасно суд звертає увагу відповідачів на те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом та може бути скасований у разі представлення суду доказів щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 . Також, наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки. В даному випадку, враховуючи всі існуючі обставини суд не вважає необхідним застосовувати зустрічне забезпечення.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ОСОБА_2 - задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову, а саме зупинити реалізацію арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 51,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

Роз`яснити відповідачам зміст частин 1-2 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. Також положення статей 4, 5, 11, 12, 13, 15 - 18 ЦПК України.

Ухвала суду є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення та набирає чинності з 13 жовтня 2020 року.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя