Провадження № 2/582/234/20
Справа № 582/922/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Яковенко Н.М.,
за участю секретаря Костенка Ю.В.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В :
14 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням у АДРЕСА_1 .
Вказаний позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . У даному будинку окрім нього, зареєстрована колишня дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач по справі. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у будинку позивача, але фактично не проживає з кінця 2018 року. Для здійснення права користування і розпорядження своїм майном, позивач просить позов задовольнити.
У судовому засідання позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що із відповідачем він розірвав шлюб 27.12.2018, оскільки вона створила нову сім`ю, народила дитину та стала проживати за адресою свого співмешканця.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, причини неявки не повідомила, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, своїм правом на подання відзиву на позов не скористалась, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не направляла.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України у зв`язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, яка про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Недригайлів Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с. 5).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2016 виданого приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Юрченко А.М. (а.с.5) позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4 житловий будинок із господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки Недригайлівської селищної ради від 11.09.2020 за №2171 (а.с.4), ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , У даному будинку, окрім позивача, зареєстровані: дочка ОСОБА_5 , 2007 року народження, син ОСОБА_4 , 2008 року народження, дочка ОСОБА_6 , 2005 року народження, не родичка ОСОБА_2 , 1988 року народження, зареєстрована, але не проживає.
Рішенням Недригайлівського районного суду від 27.12.2018 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 29.01.2019 (а.с.6).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , жителі смт Недригайлів, пояснили, що є сусідами позивача та кожен окремо підтвердили факт не проживання відповідача у будинку позивача по АДРЕСА_1 , з кінця 2018 року. Також свідки пояснили, що їм відомо, що ОСОБА_2 покинула позивача з дітьми та пішла проживати до іншого чоловіка, від якого згодом народила дитину.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Частиною 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Виходячи з наведеного суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою у будинку, належному на праві власності позивачу, у ньому не проживає понад строк, встановлений законодавством, вона є такою, що втратила право користування ним. Так як будь-яких письмових домовленостей між сторонами стосовно користування житловим будинком за вказаною адресою не існує, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлена.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням у АДРЕСА_1 , належним на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду скарги.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Сумського апеляційного суду у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Н. М. Яковенко