П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м. Київ

справа № 757/27168/18

провадження № 22-ц/824/11210/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року у складі судді Остапчук Т.В. повний текст складений 25.02.2020 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про відшкодування матеріальних і моральних збитків.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що 21 листопада 2016 року він, як опікун в інтересах недієздатної ОСОБА_2 звернувся до АТ «Державний ощадний банк України» зі скаргою про видачу йому, як її опікуну картки «Картка киянина», оформлену на ім`я утримувача недієздатну ОСОБА_2 , яка надає право користування пільгами. Однак, листом відповідача від 14 грудня 2016 року позивачу було відмовлено у наданні вказаної картки. Як на правові підстави для відмови позивачу у видачі вказаної картки, відповідач послався на постанови Національного банку України № 3 від 30 квітня 2010 року та № 189 від 15 травня 2003 року, які станом на час надання відповіді втратили чинність. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року зобов`язано ПАТ «Державний ощадний банк України» видати законному представнику опікуну недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_1 картку «Картка киянина», оформлену на ім`я утримувача недієздатну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, картку було видано 11 квітня 2018 року.

ОСОБА_1 вважає, що внаслідок довготривалого, протиправного ігнорування його вимог, як опікуна ОСОБА_2 , їй була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 600 000 грн. Окрім того, з 18 листопада 2016 року по 11 квітня 2018 року ОСОБА_2 не мала змоги безкоштовно користуватись послугами міського транспорту, чим їй завдані збитки в розмірі 21 600 грн. на придбання проїзних квитків. З врахуванням наведеного, ОСОБА_1 , діючи в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , просив стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, а також зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» принести офіційні вибачення за свої довготривалі, незаконні, протиправні дії.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції виніс по справі завідомо не законне рішення, з порушенням процесуальних прав сторін і безпосередньо законних прав недієздатної ОСОБА_2 , яка заслуговує на більш уважне і чуйне ставлення до неї.

Від відповідача АТ «Державний ощадний банк України» надійшов відзив, в якому банк просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач вказує, що апелянт не надав жодного належного і допустимого доказу для доведення факту нанесення матеріальних збитків та завдання моральної шкоди. Банк зауважує, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються положеннями чинного законодавства України, нормами яких не передбачено стягнення моральної шкоди за порушення умов договору.

В суді апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що своїми незаконними діями відповідач наніс недієздатній, інваліду 2 групи з дитинства прямі матеріальні збитки, які сталися в зв`язку з неможливістю безоплатно користуватись послугами міського транспорту і моральна шкода, що спричинена погіршенням здоров`я ОСОБА_2 .

Відповідач вказує, що ОСОБА_2 має можливість користуватись безоплатним проїздом на підставі пенсійного посвідчення інваліда 2 групи з дитинства по слуху, відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», крім того послався, що позивачем не доведено матеріальної та моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, інвалід 2 групи з дитинства по слуху, про що їй видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 20.07.2011 року серія НОМЕР_2 (а.с.13).

ОСОБА_1 призначений опікуном ОСОБА_2 про що Святошинською районною в м.Києві державною адміністрацією видано посвідчення № 744-опік від 09.07.2012р. (а.с.14).

Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19.09.2017р., яке вступило в законну силу, встановлено, що ОСОБА_2 було видано картку «Картка киянина» ВАТ «Банк» «Хрещатик».

У зв`язку з переоформленням картки «Картки киянина», 21.11.2016 року ОСОБА_1 , як опікун в інтересах недієздатної ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» зі скаргою про видачу йому, як опікуну недієздатної ОСОБА_2 картки «Картка киянина», оформлену на ім`я утримувача недієздатну ОСОБА_2 , яка надає право користування пільгами. Однак, листом відповідача від 14.12.2016 року позивачу було відмовлено у наданні вказаної картки, з посиланням, що картка може бути отримана самим клієнтом.

Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19.09.2017р., яке вступило в законну силу, було зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» видати законному представнику опікуну недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_1 картку «Картка киянина», оформлену на ім`я утримувача недієздатну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-8)

11.04.2018р. було видано картку «Картка киянина» (а.с.12-14).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Статтею 4, п.4 та п.5 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» зазначено, що пільги людини з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу людини з інвалідністю дитинства та дітям-людини з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які мають права на пенсію, та людини з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина-інвалід» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та ураженням опорно-рухового апарату).

Відповідно до ст. 38-1 Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», особи з інвалідністю І та II групи, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю І групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю І групи або дитину з інвалідністю), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення й довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку плати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди, оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність такої шкоди, крім того, заслуговують на увагу доводи відповідача, що ОСОБА_2 має можливість користуватись безоплатним проїздом на підставі пенсійного посвідчення.

Щодо часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з наявності передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн., заданої позивачу порушенням її прав відповідачем при видачі «Картки киянина», за відсутності доказів на підтвердження немайнових втрат в заявленому позивачем розмірі. При цьому суд виходив з відсутності доказів про існування договірних відносин між сторонами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції оскільки він відповідає вимогам закону.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З матеріалів справи вбачається, що неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу, як опікуну ОСОБА_2 у видачі картки «Картка Киянина» на ім`я утримувача ОСОБА_2 встановлена Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19.09.2017р., що набрало законної сили.

Вказане негативно вплинуло на дотримання прав ОСОБА_2 , що спричинило їй моральну шкоду, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та на думку судової колегії правильно визначив її розмір, врахувавши характер і обсяг душевних страждань ОСОБА_2 , вимоги розумності та справедливості.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, виніс законне і обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: