Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2020 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Яровенко Н.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10 779.80 гривень )період з серпня 2018 року по 24 червня 2019 року включно), що складає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з 9 28 травня 2006 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина - ОСОБА_3 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2009 року шлюб було розірвано. З липня 2008 року дитина постійно проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Щомісячна сума витрат на утримання дитини перевищує 10 000,00 гривень. Дитина з 2015 року проходить щорічне ортокератологічне лікування короткозорості, вартість лікування враховуючи розчини та очні каплі перевищує 14 000,00 на рік. Відповідач останні два роки перебуває на заробітках в Канаді та США. У зв`язку з тим, що останній перебуває у працездатному віці, але самоусунувся від утримання їхньої доньки, позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва 13.04.2007 року, актовий запис № 951.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між сторонами було розірвано 09 лютого 2010 року.

Місце проживання позивача з 10.03.2015 р. зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи.

Місце проживання дитини сторін з 10.03.2015 р. зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, що співпадає із зареєстрованим місцем проживання позивача у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2019 р. залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою позивача (справа № 755/12772/18).

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач звернулась до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою за результатами розгляду якої постановою від 06 червня 2019 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року про залишення позову без розгляду залишено без змін.

Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Виходячи з норми, закріпленої в ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З огляду на ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи, керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.1,2 ст.191 СК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що малолітня донька сторін у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - проживає з позивачем - ОСОБА_1 .

Присудження аліментів за минулий час регламентується положеннями ч.2 ст.191 СК України, відповідно до якої аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

А відтак, позивач має довести, що мали місце: а) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів; б) дії відповідача щодо ухилення від сплати таких аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнула ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дитини.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи позивача, що відповідач ухилявся від сплати аліментів за минулий період, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із аналізу обставин, що склались у справі, з моменту розлучення і 02 липня 2019 року (день подачі позову), позивачем заявлявся позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, однак даний позов було залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача без поважних причин. Також не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про плату аліментів. Отже, протягом цього періоду часу позивач як мати, з якою проживає дитина, не вживала жодних дій, спрямованих на одержання аліментів з відповідача як батька дитини, що проживає окремо.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та такими, що не засновані на законі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 п.3 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати у вигляді судового збору не підлягають до стягнення зі сторін.

На підставі наведеного, ст. 55 Конституції України, ст.ст.191 СК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення аліментів за минулий час - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 березня 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко