Справа № 462/1750/20
УХВАЛА

03 квітня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши заяву представника позивачаОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 115, нежитлове приміщення (мансарду) по АДРЕСА_2 , загальною площею 59,0 кв.м., реєстраційний номер - НОМЕР_1 , автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак - НОМЕР_2 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_3 .

Заява мотивована тим, що представником позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та поділ спільного майна подружжя. Позивач станом на сьогодні перебуває на території Сполучених Штатів Америки, а у розпорядженні відповідача, який перебуває в Україні, знаходяться оригінали усіх правовстановлюючих документів на майно сторін у справі, що дозволяє йому в будь який час розпорядитись згаданим майном шляхом відчуження на користь третіх осіб. Зазначає, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також позбавить можливості позивача реально зареєструвати право власності на згадані об`єкти нерухомого та рухомого майна.

Розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі про поділ майна подружжя.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення поданого позову. Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення судуабо ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, у заяві не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення інтересів позивача. Разом із тим, ґрунтовні доводи про існування обставин, які можуть бути підставою для забезпечення такого позову, зокрема, доводи про те, чому без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення суду, у заяві позивача відсутні. Натомість, як вбачається із поданої позовної заяви, позивачем вказано, що протягом останнього року стосунки між нею та відповідачем розладились і вони стали проживати окремо один від одного, фактично сім`я припинила своє існування. З липня 2019 року ОСОБА_2 проживає у Сполучених Штатах Америки і за цей час жодних недобросовісний дій з боку відповідача позивачем не наведено.

Суд також враховує інтереси відповідача, права якого можуть бути порушені шляхом вжиття заходів забезпечення позову, тому дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову на даній стадії судового розгляду, тому вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Окрім цього, суд зазначає, що квартира АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (мансарда) по АДРЕСА_2 , що не є територією Залізничного району м. Львова.

Керуючись ст. 149,153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити представнику позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 узадоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, або у порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя Постигач О.Б.