Справа № 761/4573/20
Провадження № 2/761/4392/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Ковалевської Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 170 405,16 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 11.01.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_4 , який керуючи автомобілем «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Постановою суду ОСОБА_4 було визнано винним в порушенні ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП.

Як зазначає позивач, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8372426 ТДВ СК «Київ РЕ». Полісом встановлено ліміт відповідальності 100 000,00 грн., а вартість відновлювального ремонту згідно із Звітом становить 270 405,16 грн.

Позивач вказує, що автомобіль «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 використовувався фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 для здійснення ліцензійної господарської діяльності.

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача оскільки вона є володільцем автомобіля.

17.04.2020 року до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що стягувати з відповідача повну вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу та не надавши доказів фактичного понесення збитків у сумі повної вартості відновлювального ремонту є незаконним та необґрунтованим. Відсутні правові підстави ототожнювати поняття «вартість відновлювального ремонту» з поняттям «вартість матеріального збитку» так як вартість відновлювального ремонту враховує нові запчастини, а завдана шкода - з урахуванням зносу. Винна в ДТП особа має обов`язок відшкодувати збитки в тому розмірі, який би відновив пошкоджене майно потерпілого до того стану, яке воно було до ДТП, а не удосконалити його. Отже, так як позивач не довела, що для відновлення попереднього стану автомобіля позивача були або будуть використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, загальна вартість майнової шкоди позивачу має встановлюватись як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту відповідно до Звіту є неправомірним. Крім того відповідач зазначає, що безпідставно включено до переліку запасних частин, що підлягають заміні - кабельний джгут двигуна та генератор, що збільшило вартість відновлювального ремонту на 50 084,28 грн.; позивач не надала суду доказів щодо сплати ПДВ в розмірі 20%, що становить 108 998,75 грн., а тому зазначена сума не може бути стягнута з відповідача.

Крім того відповідач зазначає, що вона є неналежним відповідачем так як водій ОСОБА_4 на відповідній правовій підставі керував автоомбілем - посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль, а тому саме він є відповідальним за завдану шкоду. Крім того, ОСОБА_4 ніколи не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , а тому відповідач не має нести відповідальність за дії водія автомобіля.

05.05.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог та зазначає, що саме відповідач є належним відповідачем так як відповідач не надала суду доказів, що був укладений договір щодо передачі речового права ОСОБА_4 .

Крім того представник зазначає, що такі автомобілі, як автомобіль позивача були зняті з виробництва в 2017 році, тому доводи відповідача що вона зобов`язана відшкодувати вартість запасних частин з урахуванням зношеності деталей є протиправними. Рахунок на який посилається відповідач не надавався йому, його природа походження невідома, а тому крім висновку автотоварознавчого дослідження, яке повинно містити протокол огляду автомобіля, вартість відновлювального ремонту автомобіля не може бути підтверджена іншими доказами. Оскільки запасні частини, які необхідні для відновлення пошкодженого автомобіля імпортувалися в Україну, тому в їх вартість закладено розмір податку на додану вартість, сплата якого покладається на позивача.

13.05.2020 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач наполягає на власному відзиві та зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено, що передача транспортного засобу у володіння та користування третій особі власником майна має посвідчуватись нотаріально. На даний час діючим законодавством передбачено, що лише посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб є доказами на підставі яких водій користується транспортним засобом на законних підставах

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_2 , як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

11.01.2019 року в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу.

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 12.03.2019 року (справа №761/4884/19) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Як встановлено постановою, 11.01.2019 року о 16 год. 00 хв. по вул.Саратовській, 22 в м.Києві ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , чим ОСОБА_4 порушив вимоги пунктів 2.3б), 12.1, 13.1 ПДР України.

Постанова набрала законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, на день дорожньо-транспортної пригоди (11.01.2019 року) цивільна відповідальність власника автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 була застрахована ТДВ «СК «Київ РЕ» згідно з полісом №АМ/8372426.

На час розгляду справи, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, страхове відшкодування сплачене не було.

Згідно із Звітом №4228 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 11.01.2019 року Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Тойота», державний номер НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 11.01.2019 року складає 154 066,28 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 270 405,16 грн.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, стаття 1172 ЦК України визначає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Частина 1 статті 1172 ЦК України встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться:

а) Перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди").

б) Завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Так Верховний суд України визначив, що в разі якщо під час перебування на робочому місці в робочий час один працівник в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок неправомірних дій іншого працівника, завдав останньому тілесні ушкодження, обов`язок відшкодування такої шкоди покладається не на підприємство - роботодавця, а на самого завдавача шкоди (ухвала Верховного Суду України від 19.02.92 р.).

У випадку виникнення судового спору відповідачем по таким справам є суб`єкт відповідальності, а безпосередній завдавач шкоди - працівник - залучається до участі у справі в якості третьої особи. В подальшому юридична або фізична особа - роботодавець може звернутися з регресним позовом про притягнення винного працівника до матеріальної відповідальності за нормами трудового законодавства (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29.12.92 р. "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками").

Під час слухання справи не було встановлено, що ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди виконував власні службові обов`язки та перебував у трудових відносинах з відповідачем.

При зверненні до суду з позовом позивач зазначала, що саме ФОП ОСОБА_3 є належним відповідачем так як автомобіль «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 використовується для здійснення перевезень на підставі ліцензії.

В той же час варто зазначити, що згідно з інформацією, наданою позивачем, ліцензія видана ФОП ОСОБА_3 діє з 31.01.2020 року (суду не надано доказів що вона діяла на момент ДТП), а дорожньо-транспортна пригода відбулась 11.01.2019 року, а тому посилання позивача на здійснення господарської діяльності також не підтверджено належними доказами. Суду не надано доказів, що під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 здійснювалась господарська діяльність з перевезення пасажирів.

Також представник позивача зазначав, що так як ФОП ОСОБА_3 є володільцем автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 , право користування згідно з будь-яким договором передано не було, то саме вона має нести відповідальність за спричинення шкоди.

Проте варто зазначити, що стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, зокрема такими видами речових прав є:

1) право володіння;

2) право користування (сервітут);

3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Стаття 397 ЦК України визначає, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно з положеннями статті 799 ЦК України на яку посилається представник позивача, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

В судовому засіданні не було встановлено, що між відповідачем та ОСОБА_4 був укладений саме договір найму. Укладення такого договору заперечувала представник відповідача в судовому засіданні.

Діючим законодавством не передбачено заборону власнику автомобіля передати право керування та володіння автомобілем, передавши лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, як передбачено це п. 2.2 ПДР України.

Отже, оскільки діючим законодавством передбачено відшкодування шкоди особою, яка її завдала та не передбачено відшкодування шкоди власником транспортного засобу, за наявності встановленого водія, який порушив ПДР України внаслідок чого було пошкоджено інший автомобіль, тому суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_3 не є належним відповідачем, а тому з неї не може бути стягнуто матеріальну шкоду.

Так як суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги до неналежного відповідача, заперечення відповідача щодо розміру матеріального збитку, який може бути відшкодований позивачу не оцінювались.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 серпня 2020 року

Суддя: Н.Г.Притула