Єдиний унікальний номер справи 756/7557/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Ющенко Я.М.

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання нечесною підприємницької практики, визнання реклами недобросовісною, стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання підприємницької практики відповідача нечесною, визнання реклами недобросовісною та стягнення збитків. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що в лютому 2019 року з його банківської карти було безпідставно списано кошти у розмірі 44 458,92 грн. при придбанні товару у магазині « Таrget » на суму 1 234,97 грн (45,49 дол. США). При цьому через послугу Monobank без отримання підтвердження зі сторони позивача вказана сума була списана 36 разів. Після з`ясування обставин у сервісу Google Express було встановлено, що замовлення зроблене без відповідного підтвердження трансакції з боку позивача, було доставлено одержувачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а замовлений товар знаходиться у розпорядженні клієнта, в той же час жодних запитів на оспорювання вказаної транзакції не було. Відповідач, враховуючи правила міжнародної платіжної системи, запропонував позивачу оскаржити до 15 транзакцій з підстав несанкціонованого списання коштів, проте позивач не погодився з подібною пропозицією. Вважає, що протягом усього періоду з моменту повідомлення про неправомірне списання коштів а також з початку правовідносин позивача та відповідача АТ «Універсал Банк» систематично порушувались його права.Через ненадання відповідачем повної та достовірної інформації щодо порядку застосування банківської послуги «Посилений 3D Secure» сталося безпідставне списання грошових коштів без відповідного волевиявлення позивача. Інформація щодо посиленого протоколу захисту ТLS1.2 є перебільшеною та направленою виключно на те, щоб клієнт надав більшу перевагу банку, у якого система захисту є якіснішою. Інформація щодо здійснення Anti-fraud-моніторингу, що використовується відповідачем для блокування підозрілих транзакцій і контролю аномальної поведінки клієнтського рахунку, є перебільшенням, враховуючи безпідставне списання грошових коштів з рахунку позивача 36 разів підряд. Окрім викладеного позивач вважає, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, оскільки ввів його в оману, спонукав надати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він би не погодився. За таких підстав просив суд:

- визнати діяльність АТ «Універсал Банк» з розповсюдження роздрібного продукту Monobank нечесною підприємницькою практикою;

- визнати рекламу, яка поширюється відповідачем щодо елементів безпеки банкінгу, недобросовісною;

- зобов`язати відповідача розмістити правдиву рекламну інформацію;

- стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки у розмірі 50 217,00 грн. та витрати на переклад документів у розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Вважає рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи свою скаргу, зазначив, що судом незаконно відмовлено позивачу в доступі до правосуддя. Вказує на те, що судом незаконно задоволено клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи доказу, який підтверджує факт перерахування на картковий рахунок позивача частини списаної в лютому 2019 року суми. Вважає, що судом порушено принцип поваги до честі і гідності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Зазначає про те, що оцінка доказів по справі проводилась однобічно на користь позиції відповідача.

Відповідач направив відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній або додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заперечуючи проти законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, апелянт таку свою позицію ґрунтував як на порушенні процедури розгляду справи, так і на неналежності оцінки обставин справи. Колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків:

Стосовно тверджень щодо порушення процедури розгляду справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду, у разі коли вони обумовлені невірним вирішенням справи судом по суті спору.

Зазначаючи про порушення процедури розгляду справи, апелянтом жодним чином не було необґрунтовано, як з його точки зору такі обставини впливають на вирішення справи по суті, та призводять до ухвалення помилкового рішення по суті спору. Крім того з точки зору апеляційного суду більшість доводів апелянта з цього приводу ґрунтується на суб`єктивному тлумаченні ним положень процесуального кодексу, яке не відповідає положенням чинного процесуального закону. Колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції порушення вимог процесуального закону, які б призвели до невірного вирішення справи по суті, відтак могли обумовлювати скасування оскаржуваного рішення. За таких умов доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

Стосовно доводів щодо неналежної оцінки обставин справи.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив як з того, що банком не було порушено договірних умов, оскільки спірні транзакції були ініційовані та проведені позивачем, так і з недоведенням позивачем заявлених позовних вимог. Колегія суддів не може погодитися із позицією суду першої інстанції стосовно належності дій банку при проведенні спірних операцій та ініціювання таких операцій самим позивачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. За таких умов лише клієнт може ініціювати списання коштів, а банк зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою, в свою чергу є належним виконанням умов договору банком.

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктами 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ №705 від 04.11.2014 року, банку встановлено, що у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Приписами ст. 39 ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

Пунктом 18.3 ст. 18 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу.

Згідно п.9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ №705 від 05.11.2014, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З наведених вище норм вбачається, що при проведенні операцій без фізичного пред`явлення та ідентифікації електронного платіжного засобу та користувача банк має перевірити за встановленою процедурою ініціатора такої операції.

Як було встановлено в ході розгляду справи, і це не заперечується самим позивачем, першу спірну операцію було ініційовано ним самим, для цього ним було введено номер картки та код CVV . В той же час з характеру даної операції вбачається її одноразовий характер. В свою чергу відповідачем не було представлено до суду жодного належного документу або укладеного між сторонами договору за умовами яких, підтвердження однієї електронної операції за встановлено процедурою дозволило б провести й інші аналогічні операції без повторної ідентифікації платника та його наміру здійснити таку операцію. За таких умов законність та обґрунтованість першої транзакції жодним чином не може свідчити про законність інших транзакцій.

Незважаючи на вищевикладений висновок, колегія суддів апеляційного суду тим не менш приходить до висновку про неможливість задоволення такого позову у зв`язку із не доведенням позивачем своїх позовних вимог.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підставі тверджень про неналежне здійснення банком спірних транзакцій (з чим погоджується й колегія суддів) позивач стверджував про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, визнання реклами відповідача недобросовісною, та вимагав зобов`язати відповідача спростувати таку рекламу. В той же час жодного доказу щодо того, що спірні транзакції були проведені саме через неналежність та/або неефективність електронних протоколів захисту банку матеріали цивільної справи не місять. Більш того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази стосовно того, з яких саме причин відбулись такі транзакції.

При цьому, незважаючи на те, що дане питання потребує спеціальних технічних знань, жодного експертного висновку або іншого доказу відповідного характеру до суду представлено не було. Не було ініційовано позивачем й призначення та проведення в рамках справи відповідних судових експертиз. За таких умов твердження про недостовірність реклами відповідача через недієвість відповідних електронних протоколів, які фактично були покладені в основу позовних вимог, не були належним чином доведені в ході розгляду справи, відтак не можуть бути прийняті судом. За таких умов в задоволенні позову має бути відмовлено у зв`язку з його недоведеністю.

Не підлягає до задоволення й заявлена вимога про відшкодування збитків, оскільки спричинення таких збитків позивачу ним обґрунтовується лише посиланнями на недобросовісну рекламу відповідача, які апеляційний суд визнав недоведеними, про що вже зазначено вище.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько