Провадження № 2/761/3340/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), у якому просила суд зняти арешт з майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 127263434 від 28.10.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2019 року вона дізналася про те, що на все її майно був накладений арешт державним виконавцем під час виконання виконавчого документу про стягнення з неї боргу на користь АКІБ "УкрСиббанк". Після звернення до відповідача їй було повідомлено про те, що виконавчий документ на виконанні не перебуває, а для вирішення питання про скасування арешту необхідно звернутися до суду. Наявність арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном. Тому, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

У судове засіданні сторона позивача не з`явилася, представник позивача подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 08.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Суд, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Як вбачається з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.12.2019 р., номер інформаційної довідки 191340098, позивачу на праві власності належить наступне нерухоме майно: 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, С/801-ІІ від 13.10.1995 року, що видане Виконавчим комітетом Ялтинської міської ради та 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі дубліката свідоцтва про право власності від 25.11.1994 року, що видане Чорноморською селищною ради (а.с. 7-10).

У вказаній Інформаційній довідці міститься інформація, що згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 127263434 від 28.10.2011 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , про що 01.11.2011 р. реєстратором Держаним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відповідний запис № 11788432 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Листом Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у Відділі перебував виконавчий лист № 2-2458, виданий 20.02.2009 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 155723,56 грн. 28.12.2012 керуючись ч. 1 п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. В межах здійснення виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Надати більш детальну інформацію щодо здійснення вищевказаного виконавчого провадження не має можливості, оскільки вищевказане виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання згідно пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (а.с. 5-6).

Як вказує позивач, наявність вищевказаного арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (в редакції станом на 28.12.2012 року).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 28.12.2012 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатним.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 28.12.2012 року).

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час ухвалення даного рішення), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час ухвалення даного рішення) у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як зазначалось вище, постановою державного виконавця від 28.10.2011 року було накладено арешт лише на майно, яке належить ОСОБА_1 . Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 28.12.2012 на підставі ч. 1 п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Інформація щодо здійснення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 155723,56 грн. відсутня, оскільки останнє знищено за закінченням терміну зберігання.

В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно, яке належить позивачу, а арешт знятий не був, враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зняття арешту з усього майна позивача, що накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 127263434 від 28.10.2011 року та задоволення позову в повному обсязі.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2-5,12-13, 19, 76-92, 95, 141, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», суд, -

в и р і ш и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна, - задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 127263434 від 28.10.2011 року, реєстровий номер обтяження 11788432 від 01.11.2011 року, реєстратор: Держане підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, , адреса знаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 110.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 17.03.2020 року