ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/802/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Ярмолюка О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/22245/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 лютого 2020 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 зазначала, що з 27 червня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , проте сімейне життя не склалося через різні характери сторін, несумісність поглядів на життя та ведення спільного господарства, а тому з кінця 2018 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини. Позивачка вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу сторін народився син ОСОБА_3 , який на даний час проживає та після розірвання шлюбу проживатиме із нею. ОСОБА_2 посилається на те, що подальше життя із відповідачем є неможливим, а тому і просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , що зареєстрований 27 червня 2015 року Новоушицьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області, актовий запис №38.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 лютого 2020 року позов задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 червня 2015 року Новоушицьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області, актовий запис №38 розірвано. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що під час підготовчого судового засідання у справі, судом першої інстанції не були в повному обсязі виконані вимоги ст. 197 ЦПК України і оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням правил територіальної юрисдикції, про що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 відомо не було, а син ОСОБА_3 проживає разом із ним. Апелянт вважає, що на даний час залишається можливість для примирення і збереження сім`ї, а доводи позивачки про необхідність розірвання шлюбу є надуманими та необґрунтованими. ОСОБА_1 також посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог закону допустив представника позивачки до участі у справі, адже в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження її повноважень. І оскільки, суд першої інстанції надав лише два місяці на примирення подружжя, що на думку апелянта є недостатнім, тому останній просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та направити справу за встановленою підсудністю до Новоушицького районного суду за встановленою підсудністю.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Суд першої інстанції вірно встановив та виходив з того, що 27 червня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Новоушицькому районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області, актовий запис №38, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб від 12.09.2018 року, серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 01.11.2016 року серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що збереження шлюбу сторін є неможливим, оскільки подружні відносини подружжя припинили та не підтримують їх з вересня 2018 року з підстав відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, спільне господарство не ведеться, в наданий судом термін для примирення сторони його не досягли, сім`я розпалася остаточно, тому наявні підстави для розірвання шлюбу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В силу ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні норми закріплені в ч. 1 ст. 24 СК України.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є такими, що не заслуговують на увагу, адже як слідує із протоколів судових засідань та технічного запису судових засідань від 25.10.2019 року, 30.01.2020 року, 10.02.2020 року, 17.02.2020 року (а.с. 35 -38) судом було проведено підготовче засідання у відповідності із вимогами ст.ст. 189, 197 ЦПК України та під час засідання учасникам справи та їх представникам оголошено склад суду і секретаря судового засідання та роз`яснено право на відвід; з`ясовано щодо можливості мирової угоди та вирішено клопотання відповідача (ухвалою від 25.10.2019 року надано сторонам термін для примирення); позовні вимоги позивачем не уточнювалися і відзив на позов відповідач не подавав; з урахуванням предмету та підстав позову судом в підготовчому судовому засіданні було роз`яснено учасникам справи та їх представникам, які приймали участь в судовому засіданні 25.10.2019 року та 30.01.2020 року про обставини, що входять до предмета доказування, про доказовість заперечень відповідача; призначено справу до розгляду по суті і визначено дату, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням територіальної юрисдикції і в зв`язку з цим підлягає до скасування з направленням справи до Новоушицького районного суду є безпідставними.

Згідно ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Встановлено, що з часу відкриття провадження по зазначеній цивільній справі і до ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідач не заявляв про непідсудність справи Хмельницькому міськрайонному суду, а зазначив про це лише в апеляційній скарзі і, на думку колегії суддів, причини незаявлення ОСОБА_1 в суді першої інстанції щодо порушення правил підсудності (дізнався при ознайомленні із матеріалами справи при підготовці до оскарження рішення суду) є неповажними. Адже відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції був забезпечений правничою допомогою, приймав участь в підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду справи, заявляв клопотання щодо надання строку для примирення та судом неодноразово роз`яснювалися права учасникам справи. І відповідач на власний розсуд реалізовував свої права, а в силу ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги в тій частині, що через неналежне проведення судом підготовчого судового засідання зазначені вище питання не були з`ясовані є такими, що не заслуговують на увагу.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в частині допуску до участі в справі представника позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують повноваження представника є такими, що заслуговують на увагу, однак це процесуальне порушення не призвело до невірного вирішення справи.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а

тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Ярмолюк