Ухвала

01 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 201/12230/17

провадження № 61-12970 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кур`ян Катерина Ігорівна, та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сахневич Наталія Ігорівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на майно, поділ майна подружжя і визнання права власності на частину будинку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати спільною сумісною власністю її та відповідача 13/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити поділ 13/100 частин домоволодіння, визнавши за сторонами право власності по 13/200 частин на вказане спірне майно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 рокупозов ОСОБА_1 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснено поділ 13/100 частин домоволодіння, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 13/200 частин вказаного домоволодіння.

За апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який не брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 рокускасовано,у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У серпні 2020 року до Верховного СудуОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалами Верховного Суду від 10 вересня 2020 року касаційні скарги залишено без руху з наданням строку для усунення їх недоліків.

У вересні 2020 року до суду касаційної інстанції від представників заявників - адвокатівКурян К. І. та Сахневич Н. І. надійшли заяви про усунення недоліків касаційних скарг, в яких зазначається, що ціна позову на день його подання становить 18 556,00 грн, що підтверджується копією позовної заяви та розрахунком розміру судового збору, викладеним в ухвалі апеляційного суду.

Вивчивши касаційні скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вони подані на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Пунктом 1 та 4 частини четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріорітетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102,00 грн.

Положення пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України передбачають, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Предметом спору у цій справі є вимоги про припинення права спільної сумісної власності на майно, поділ майна подружжя і визнання права власності на частину будинку, вартість якого на день подання позову становила 18 556,00 грн, тому ціна позову є такою, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У касаційних скаргах заявники зазначають, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року підлягає касаційному оскарженню у зв`язку з порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, та не врахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Процесуальний закон містить виключний перелік випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

Касаційні скарги не містять мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали касаційні скарги на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особами, які подали касаційні скарги, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно роз`яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кур`ян Катерина Ігорівна, та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сахневич Наталія Ігорівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на майно, поділ майна подружжя і визнання права власності на частину будинку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара