Справа № 759/6365/18
Номер провадження 2/373/15/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Реви О. І.,

за участю:

секретаря судових засідань Домантович О. П.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Сорокіна В.В.

представника відповідача адвоката Щербини Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Позивач 17.04.2018 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя сторін таке майно: автомобіль марки «Hyndai Matrix», 2008 року випуску; садовий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0502 га, що розташована в СТ «Меліоратор» в с. Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області; грошові кошти в розмірі 300 000,00 гривень.

Просила визнати за нею раво власності на 1/2 частину вказаного вище майна: садового будинку, земельної ділянки, автомобіля та 150 000,00 гривень грошових коштів.

За відповідачем просила визнати право власності на решту 1/2 частину зазначеного майна.

Також просила припинити спільну сумісну власність подружжя сторін на автомобіль марки «Hyndai Matrix», 2008 року випуску; садовий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0502 га, що розташована в СТ «Меліоратор» в с. Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області; грошові кошти в розмірі 300 000,00 гривень.

Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь 228 210,00 гривень компенсації за 1/2 частину майна у спільному майні подружжя без врахування 1/2 частини садового будинку в АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0502 га, що розташована в СТ «Меліоратор» в с. Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судових витрат в розмірі 1399,35 гривень.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2018 дану справу було передано до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області за підсудністю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Справа надійшла на розгляд Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 27.06.2018 і відповідною ухвалою суду від 31.07.2018 було відкрите провадження в справі та призначено справу до розгляду за загальними правилами позовного провадження.

24.09.2019 позивач в підготовчому засіданні уточнила свої позовні вимоги і просила:

1) визнати спільною сумісною власністю сторін по справі автомобіль марки «Hyndai Matrix», 2008 року випуску; садовий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0502 га, що розташована в СТ «Меліоратор» в с. Стовп`яги Переяслав-Хмельницького району Київської області; грошові кошти в розмірі 442 265,31 грн.;

2) в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача на її користь компенсацію з продажу 1/2 частини автомобіля марки «Hyndai Matrix», 2008 року випуску; визнати за нею право власності на 1/2 частину садового будинку по АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :06:014:0116, площею 0,0502 га, що розташована в СТ «МЕЛІОРАТОР», по АДРЕСА_1 »; стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину отриманих доходів, яка складає 221 132 грн 00 коп.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 1 399 грн. 35 коп.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що спірне майно було придбане та створене під час шлюбу сторін по справі, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу відповідно до вимог сімейного та цивільного законодавства.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Погоджується визнати право власності за ОСОБА_1 на 18,5% автомобіля марки «Hyndai Matrix», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та грошову компенсацію на користь позивача в розмірі 18 445 грн 00 коп.. Також погоджується визнати право власності за позивачем на 29% садового будинку та земельної ділянки розташованих по АДРЕСА_1 , а в решті позовних вимог просить відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу спільного майна подружжя та поділу такого майна. До таких правовідносин слід застосовувати відповідні норми сімейного та цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 8 СК України суд застосовує до майнових відносин відповідні норми ЦК України, оскільки вони не врегульовані СК України.

Судом встановлено, що з 04 липня 1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Доказів про припинення (розірвання) шлюбу сторони суду не надали.

У період шлюбу сторонами було придбане спірне майно: автомобіль та земельна ділянка.

З договору купівлі-продажу №16/1/2008-114 від 16 січня 2008 вбачається, що ОСОБА_2 придбав у ТОВ «Паритет-Моторс» автомобіль марки «Hyndai Matrix», вартість автомобіля становить 99 700 грн 00 коп. Сплата повної вартості автомобіля покупцем за цим договором проводиться з використанням банківського кредиту.

Так, з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 29.01.2008 вбачається, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «Hyndai Matrix», 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З копії договору кредиту №380/224/08-А на купівлю автотранспортних засобів від 30 січня 2008 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит в Акціонерному комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в розмір 79 760 грн 00 коп. для придбання спірного автомобіля.

З копії договору відновлювальної кредитної лінії №380/225/08-АКрЛ від 30 січня 2008 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу №316-а/08к від 30 січня 2008 року.

З копії довідки за №10.2-10/2836 від 29.05.2012 вбачається, що зобов`язання за договором №380/224/08-А від 30.01.2008 ОСОБА_2 , перед ПАТ «Укрсоцбанк» виконані в повному обсязі.

З договору купівлі-продажу садового будинку від 21 липня 2006 року вбачається, що ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 садовий будинок в АДРЕСА_1 .

З договору купівлі-продажу садової земельної ділянки від 21 липня 2006 року вбачається, що ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 садову земельну ділянку, площею 0,0502 га для ведення садівництва, що знаходиться на території Стовп`язької сільської ради в садовому товаристві «Меліоратор» Переяслав-Хмельницького району, Київської області.

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0502 га, кадастровий номер :06:014:0116, що розташована на території Стовп`язької сільської ради (СТ «Меліоратор») Переяслав-Хмельницького району, Київської області від 23.03.2018, вартість земельної ділянки становить 36 540 грн 00 коп.

Зазначена вартість спірного майна сторонами не оспорювалася.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 23.03.2018 вартість садового будинку становить 66 780 грн 00 коп.

Зазначена вартість спірного майна сторонами не оспорювалася.

Із довідки за 60-0036/191 від 16.05.2019 вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працював в Національному банку України на посаді начальника оздоровчого комплексу управління соціального забезпечення Головного господарського управління. Його доходи за період роботи з 01.01.2015 о 20.05.2015 становили 442 265 грн 31 коп. У тому числі 158 019 грн 89 коп. одноразової допомоги при звільненні та 13 789 грн 50 коп. - компенсації за невикористану відпустку.

Спірне майно також було набуте в період шлюбу.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з відповідачем з 2014 року. З його слів знає, що вони з дружиною (відповідачем у справі) не проживають з кінця 2012 року, від шлюбу мають двох дочок. Вона познайомилася з відповідачем у червні 2014 року, разом проживають з вересня 2014 року, ведуть спільне господарство, спільний бюджет. Із слів відповідача, їй відомо, що в нього є дві квартири, дача, автомобіль. Відомо про те, що відповідач сплачував кредит. Шлюб між сторонами по справі був розірваний в кінці 2019 року.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що її брат ОСОБА_2 (відповідач по справі) з вересня 2012 року не проживав разом з дружиною, а перейшов проживати до неї та проживав до 2015 року. Потім перейшов жити до ОСОБА_4 . Брат спілкувався лише зі своїми дітьми, підтримував їх матеріально, чи надавав він кошти позивачу, їй не відомо. Брат сплачував кредит, навіть після того як пішов від дружини.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_2 разом працював з 2011 по 2014 рік, був водієм, обслуговував оздоровчий комплекс НБУ транспортом. ОСОБА_2 проживав у АДРЕСА_2 по вересень 2012 року, а потім проживав у сестри по АДРЕСА_3 . Потім відповідач познайомився з іншою жінкою і проживав разом з нею по АДРЕСА_4 , куди він відвозив його.

Відповідач погоджується щодо виділу позивачу спільного майна, проте вважає, що позивач має право на компенсацію в розмірі 18,5% від вартості проданого автомобіля, що є 50% від розміру всіх сплачених подружжям спільних коштів за кредитом на придбання вказаного автомобіля за період сумісного проживання; на 29% садового будинку, оскільки із загальної вартості будинку 128 550 грн 00 коп. коштами саме подружжя сплачено 25 550 грн 00 коп. при купівлі садового будинка та 49 280 грн 00 коп. сплаченого кредиту під час сумісного проживання, а всього 74 780 грн, що становить 58% від загальної вартості спільного будинку.

Щодо вимоги позивача про стягнення 1/2 частини отриманих доходів - заробітної плати відповідача, то в цій частині він вимоги не визнає, оскільки заробітна плата, що отримувалась ним щомісяця протягом 2015 року витрачалась на потреби сім`ї.

Відповідно до приписів ст. 8 СК України суд застосовує до правовідносин, що виникли між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя положення глави 26 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відомостей про розірвання шлюбу, сторонами суду не надано, однак при подачі даного позову, зазначено, що на час звернення до суду з позовом, розглядається справа про розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України в становлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:014:0116 та автомобіль марки «Hyndai Matrix», 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності як подружжю.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України таке майно належить сторонам на праві спільної часткової власності із визначенням частко кожного на нього по 1/2 частині.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження, його вартість враховується при поділі.

Тому, враховуючи вимоги СК України, суд відносить автомобіль «Hyndai Matrix», 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 до спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу у рівних частинах між подружжям.

Враховуючи те, що на час розгляду справи автомобіль «Hyndai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 вже проданий, що не оспорюється відповідачем, позивач просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості транспортного засобу, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за вартість 1/2 частини вказаного автомобіля, виходячи з ціни визначеної сторонами.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 398403 від 13.05.2011, власником земельної ділянки площею 0,0502 , що розташована на території Стовп`язької сільської ради, СТ Меліоратор, Переяслав-Хмельницький район, Київської області, є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 21.07.2006 №3676.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частини 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що вищевказана земельна ділянка, загальною площею 0,0502 га, призначена для ведення садівництва, кадастровий номер :06:014:0116, яка була придбана у шлюбі сторін, є спільною сумісною власністю подружжя (позивача та відповідача), яка підлягає поділу між ними в рівних частках по 1/2 частині кожному, з визнанням права власності за кожною стороною по 1/2 частині земельної ділянки.

Враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому садовому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 1/2 частини отриманих доходів у розмірі 221 132 грн 00 коп.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Заробітна плата та її складові були отримані відповідачем у 2015 році, тобто в період шлюбу між сторонами. Доказів режиму роздільного проживання сторін як подружжя суду не надано.

Оскільки позивач не довела належними та достатніми доказами, що відповідач використав заробітну плату на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав її, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині в зв`язку з недоведеністю вимог.

Судові витрати, що складаються із витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору при подачі позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, а також стягнути із позивача не доплачену нею суму судового збору.

Так, позивачем було сплачено 2 790 грн 00 коп. судового збору при подачі 17.04.2020 до Святошинського районного суду м. Києва даного позову. Після уточнення позовних вимог доплати судового збору не здійснювалося. Загальний розмір позовних вимог складає 349 002 грн 00 коп., а сума судового збору, що підлягала оплаті 3 490 грн 00 коп. відповідно. Різниця недоплаченої суми складає 700 грн 00 коп. (3 490 2 790), яку має доплатити позивач у справі.

Судом задоволено позов частково на суму 127 870 грн 00 коп. (76 210 + 33 390 +18 270), а в задоволенні інших вимог на суму 221 132 грн 00 коп. відмовлено.

Таким чином, сума задоволених вимог (127 870 грн) складає 36,6% від розміру позовних вимог (349 002 грн). Отже, із сплаченої позивачем суми судового збору в розмірі 2 790 грн 00 коп. слід вирахувати 36,6%, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як суму пропорційну розміру задоволених судом позовних вимог.

За умови, що сума судового збору в розмірі 2 790 складає 100%, то сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1 021 грн 14 коп. (2 790 х 36,6 : 100).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 179, 181, 316, 328, 331, 356, 372 та 376 ЦК України, ст. ст. 8,57,60,61 та 68 СК України, згідно ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 76 210 (сімдесят шість тисяч двісті десять) грн 00 коп., як компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Hyndai Matrix», 2008 року випуску, що належав сторонам на праві спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :06:014:0116, цільове призначення: для ведення садівництва площа: 0,0502 га) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :06:014:0116, цільове призначення: для ведення садівництва площа: 0,0502 га) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 021 (одна тисяча двадцять одна) грн 14 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити в зв`язку з недоведеністю вимог.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 700 (сімсот) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення виготовлено 09.10.2020.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 .

Суддя: О. І. Рева