ПЕРВОМАЙСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
12 жовтня 2020 року м. Первомайськ
Справа :484/1794/20
Номер провадження : 2/484/890/20
Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі судді Фортуни Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Голубкової Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Первомайськ цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків
Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення збитків в розмірі 201 501,48 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу від 19.10.2017 р. відповідач перебуває у трудових відносинах із позивачем на посаді водія-експедитора з 20.10.2017 р. по час звернення до суду. 31.05.2018 р. відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду; вину відповідача встановлено постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.08.2018 р. Господарським судом Полтавської області було винесено рішення від 26.09.2019 р. про стягнення з позивача на користь ТОВ ВКФ «Оникс» збитків у сумі 192 079,08 грн. та 2 881,20 грн. витрат на сплату судового збору; 09.10.2019 р. тим же судом було ухвалено додаткове рішення про стягнення 6 541,20 грн. витрат на проведення експертизи. На виконання зазначених рішень суду, відповідно до претензії ТОВ ВКФ «Оникс», 30.10.2019 р. позивач сплатив 201 501,48 грн. Позивач 21.02.2020 р. направив на адресу відповідача вимогу про відшкодування завданої шкоди, проте станом на 01.06.2020 р. шкоду не відшкодовано. На підставі ст. ст. 1172, 1191, 1192 ЦК України просить стягнути з відповідача заподіяну шкоду та понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 18.06.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 14.07.2020 р.
Ухвалою суду від 14.07.2020 р. розгляд справи відкладено на 12.08.2020 р. у зв`язку з неявкою відповідача.
Ухвалою суду від 12.08.2020 р. розгляд справи було відкладено на 27.08.2020 р.; судове засідання 27.08.2020 р. не відбулось у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому засіданні; розгляд справи відкладено на 12.10.2020 р.
Сторони в судове засідання не прибули.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність; позовні вимоги підтримують в повному обсязі; проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач та його представник в судове засідання не прибули; про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином; причини неявки суду не повідомив; представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача; відзив по суті позову не надав.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до витягу з наказу № 64 від 19.10.2017 р. ОСОБА_1 з 20.10.2017 р. прийнятий на роботу водієм експедитором адміністративно-господарського відділу ТОВ «Рівнетранссервіс».
Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 вантажний сідловий тягач Рено Преміум 450.19Т належить ТЗОВ «Рівнетранссервіс».
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 напівпричіп бортовий тентований належить ТЗОВ «Рівнетранссервіс».
Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.08.2018 р ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_1 31.05.2018 р. о 02:56 на 164 км автошляху Київ Харків Довжанський, поблизу с. Олександрівка Пирятинського району Полтавської області, керуючи автомобілем Рено Преміум 450.19Т, д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_4 , був неуважним не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу руху, допустив зіткнення з автомобілем Хундай НD 65, д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по правій смузі в попутному напрямку; в результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.09.2019 р. стягнуто з ТОВ «Рівнетранссервіс» на користь ТОВ «ВКФ «Оникс» збитки в сумі 192 079,08 грн. та 2 881,20 витрат на сплату судового збору.

Вказаним рішенням встановлено, що в результаті ДТП, у вчинення якої визнано винним водія ТОВ «Рівнетранссервіс» ОСОБА_1 , ТОВ «ВКФ «Оникс» заподіяно шкоду в сумі 192 079,08 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.10.2019 р. стягнуто з ТОВ «Рівнетранссервіс» на користь ТОВ «ВКФ «Оникс» витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 6 541,20 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 30.10.2019 р. № 5500 ТОВ «Рівнетранссервіс» на відшкодування збитків відповідно до рішення суду у справі 917/857/19 сплатило ТОВ «ВКФ «Оникс» 101 501,48 грн.

Згідно з платіжним дорученням від 11.11.2019 р. № 5594 ТОВ «Рівнетранссервіс» на відшкодування збитків відповідно до рішення суду у справі 917/857/19 сплатило ТОВ «ВКФ «Оникс» 100 000,00 грн.

Таким чином, з досліджених доказів суд встановив, що відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем; під час виконання обов`язків водія-експедитора відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в наслідок якої третій особі було заподіяно матеріальну шкоду; вину відповідача встановлено постановою Рівненького районного суду Рівненської області від 21.08.2018 р.; розмір заподіяних збитків встановлено рішеннями Господарського суду Полтавської області від 26.09.2019 р. та від 09.10.2019 р.; позивач сплатив третій особі встановлені судовими рішеннями збитки, що підтверджується платіжними дорученнями від 30.10.2019 р. та від 11.11.2019 р. Позивач звернувся до суду з регресним позовом 02.06.2020р.; відповідач добровільно не відшкодував на користь позивача завдану шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Як зазначено у пункті шостому Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.1992 право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» до ОСОБА_1 про стягнення 201 501,48 грн. в порядку регресу задовольнити в повному обсязі;

стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс», , збитки в сумі 201 501,48 грн. (двісті одна тисяча п`ятсот одна грн. 48 коп.);

стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс», , витрати на сплату судового збору в сумі 3 022,52 грн. (три тисячі двадцять дві грн. 52 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, який відраховується з дня складення повного судового рішення, з урахуванням пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» (юридична адреса: вул. Мазепи, 29/20, м. Рівне, 33028; поштова адреса: вул. Д. Галицького, 19, оф. 704, м. Рівне, 33027);

відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя Т.Ю. Фортуна