Номер провадження: 22-ц/813/7214/20
Номер справи місцевого суду: 522/6292/15-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/6292/15-ц

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/7214/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- заявник приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович,

- заінтересовані особи 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу, за участі заінтересованої особи - ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою адвоката Федоренко Юрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Науменка А.В. 25 травня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду,

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову суму у розмірі - 1 096 814, 98 грн., судовий збір у розмірі - 6428, 76 грн..

Позов обґрунтовано тим, що 25 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики відповідно до умов якого відповідач позичив у ОСОБА_2 гроші у сумі - 574 000 грн., що на день передачі грошей відповідно еквівалентові суми - 70 000 доларів США, забов`язався повернути не пізніше 15 листопада 2012 року. Однак, вказаний у договорі позики термін закінчився, а відповідач свої обов`язки не виконав (Т. 1, а. с. 3 8).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року вищезазначений позов було задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі - 1 096 814, 98 грн., судовий збір у розмірі - 6428, 76 грн..

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після всебічного дослідження матеріалів справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, тому вважав за необхідне їх задовольнити (Т. 1, а. с. 121 122).

У грудні 2019 року приватний виконавець Хлєбников О.В. звернувся до суду першої інстанції з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу у виконавчому провадженні № 56996271 з примусового виконання виконавчого листа № 522/6292/15-ц виданого 13.05.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1 096 814,98 грн. та судового збору в розмірі - 6 428,76 грн..

Подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що за вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 . Вимоги виконавчого документу до теперішнього часу не виконано, а боржник всебічно ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення. Приватний виконавець в заяві посилається на той факт, що боржник вільно перетинає державний кордон маючи невиконане зобовязання щодо сплати коштів на користь ОСОБА_2 (Т. 4, а. с. 2 5).

У судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (Т. 4, а. с. 168).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року вищезазначене подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , - до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 520/6260/19, виданим 13.05.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1 096 814,98 грн. та судового збору в розмірі 6 428,76 грн..

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов`язань. Розглядаючи подання суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що діючим законодавством України передбачено обмеження у тимчасовому виїзді іноземців за кордон у разі ухилення такою особою від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Також передбачена законодавча можливість тимчасового обмеження прав громадянина на виїзд з території України до виконання зобов`язання, здійснення такого обмеження покладено на Державну прикордонну Службу України. Суд першої інстанції вважав, що є всі підстави для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 , оскільки останній ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики (Т. 4, а. с. 169 172).

В апеляційній скарзі адвокат Федоренко Ю.М., діючий від імені ОСОБА_1 ,просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду.Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вважає, що жодної обставини, яка б свідчила про ухилення від виконання рішення суду, судом першої інстанції не встановлено. Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 частково виконує рішення суду першої інстанції, шляхом стягнення на частку доходу заробітну плату, що є єдиним його доходом, що підтверджується довідкою з місця роботи. Вказує на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон можливо тільки у разі, коли судом буде достеменно встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, а не у випадку коли рішення суду не виконується з вини самого виконавця. Зазначає, що вищезазначена ухвала порушує конституційні права ОСОБА_1 , порушує приписи протоколу до Конвенції про захист основних прав людини та основоположних свобод (Т. 5, а. с. 182 186).

У письмових поясненнях, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу відхилити. Ухвалу суду першої інстанції про тимчасове обмеження у праві виїзду просить залишити без змін. Вказує на низку обставин, які, на думку ОСОБА_2 , свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду про стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.

Адвокат Федоренко Ю.М., діючий від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Приватний виконавець Хлєбников О.В. у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду просив залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв, клопотань не надали.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання про тимчасове обмеження у праві виїзду, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає законною та обґрунтованою ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду. Погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення вищевказаного подання. Вважає, що цих висновків суд першої інстанції дійшов без порушень норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На виконанні приватного виконавця Хлєбникова О.В. перебуває виконавче провадження № 56996271 з примусового виконання виконавчого листа № 522/6292/15-ц виданого 13.05.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1 096 814,98 грн. та судового збору в розмірі 6 428,76 грн..

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

13.08.2018 року приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено боржнику за адресою вказаною у виконавчому документі рекомендованою поштою з повідомленням про вручення відправлення. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 06.09.2018 року.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно. Попереджено про відповідальність за невиконання зазначених вимог. Боржником на адресу приватного виконавця направлено декларацію про доходи та майно фізичної особи.

Між тим, у вказаній декларації боржник не зазначив майно, що належить йому на праві власності, та не вказав рахунки у банківських установах.

Станом на теперішній час вимоги виконавчого документу боржником не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання боржником не здійснено.

Пояснень щодо причин невиконання виконавчого документу боржником не надано.

В декларації про доходи боржника був вказаний тільки рахунок в АТ КБ «ПриватБанк».

Однак, вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржник має відкриті рахунки в банківських установах, а саме: ПАТ «МТБ БАНК» та АБ «Південний», на які приватним виконавцем накладений арешт, однак коштів на арештованих рахунках недостатньо для задоволення вимог стягувача.

Згідно виписки АБ «Південний» за відкритим рахунком боржником 06.08.2018 року було здійснено фінансові операції щодо внесення готівки в розмірі 2 450,00 євро та 5 000 доларів США та зняття цих вказаних грошових коштів з рахунку на наступний день після внесення.

Вищевказаний виконавчий документ перебуває на виконанні у приватного виконавця після попереднього його пред`явлення до Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.

На запит приватного виконавця Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 18.04.2019 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30.11.2012 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року по справі № 522/6292/15-ц визначено частку майна та визнано за боржником - ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею - 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна - 30999596.

Але, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що станом на 02.11.2018, за боржником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею - 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано в установленому законом порядку, що унеможливлює подальше звернення стягнення на вказане нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, 02.11.2019 року приватним виконавцем до Приморського районного суду м. Одеси направлено подання в порядку статті 50 ЗУ «Про виконавче провдаження» та статті 440 ЦПК України про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване належним чином, а саме: 1/2 частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею - 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 30999596, яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року по справі № 522/6292/15-ц.

За результатом розгляду вказаного у попередньому абзаці подання Приморським районним судом м. Одеси 16.11.2018 року постановлено ухвалу про задоволення подання та звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: 1/2 частину нежитлового приміщення офісу, загальною площею - 65,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 30999596, яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року по справі № 522/6292/15-ц, при примусовому виконанні виконавчого листа № 522/6292/15-ц виданого 13.05.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1 096 814,98 грн. та судового збору в розмірі 6 428,76 грн..

Згідно інформації Державної прикордонної служби боржник має закордонний паспорт та вільно перетинає державний кордон України, маючи невиконане зобов`язання перед стягувачем.

Між сторонами виконавчого провадження склалися правовідносини щодо вчинення виконавчих дій з метою виконання рішення суду про стягнення суми коштів.

За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України є основним законом України.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3)

Відповідно до пункту вісімнадцятого частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до вимог частини 1 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом, як захід забезпечення виконання судового рішення.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Крім того, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 441 ЦПК України.

На виконання Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року № 261/2008, а також з метою роз`яснення окремих норм законодавства між Міністерством юстиції України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України було затверджено лист «Щодо виїзду осіб, які мають невиконані зобов`язання, покладені на них рішенням судів» від 06.06.2008 року № 25 32/507, яким оговорений порядок виїзду осіб, які мають невиконані зобов`язання, покладені на них рішенням судів, з метою підвищення ефективності виконання рішень судів.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому статтею 441 ЦПК України. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII та у пункті 18 частини 3 статті 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Як зазначалось вище, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року вищезазначений позов було задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі - 1 096 814, 98 грн., судовий збір у розмірі - 6428, 76 грн..

Між тим, згідно виписки АБ «Південний» за відкритим рахунком апелянтом 06.08.2018 року було здійснено фінансові операції щодо внесення готівки в розмірі 2 450,00 євро та 5 000 доларів США та зняття цих вказаних грошових коштів з рахунку на наступний день після внесення.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що вказані фінансові операції було здійснено ОСОБА_1 до отримання останнім ухвали про відкриття виконавчого провадження, оскільки ОСОБА_1 на момент здійснення таких фінансових операцій володів відомостями про наявність рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі - 1 096 814, 98 грн., судового збору у розмірі - 6428, 76 грн., що не заперечується і самим апелянтом.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність умисного ухилення від виконання зобов`язань за рішенням суду колегія суддів відхиляє. Матеріали справи містять низку вищевказаних письмових доказів щодо дій та бездіяльності ОСОБА_1 , які полягають у свідомому невиконанні останнім обов`язків щодо сплати коштів на користь ОСОБА_2 , покладених на апелянта заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали, не порушено вимог діючого на час постановлення цієї ухвали законодавства України.

Інші доводи апеляційної скарги не мають наслідком її задоволення, а отже на увагу суду не заслуговують.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Федоренка Ю.М., діючого від імені ОСОБА_1 , є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За правилами, передбаченими пунктом 1 частини 1 статті 374, статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги адвоката Федоренка Ю.М., діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Згідно з пунктом 31 частини 1 статті 353, пунктом 2 частини 1 статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України після її перегляду в апеляційному порядку не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Федоренко Юрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 25 травня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе