Провадження № 2/369/1609/20
РІШЕННЯ

Іменем України

21.02.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем укладено договір про сприяння на укладення Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення. За даним договором відповідач зобов`язався вчинити дії для укладення між ним та ПАТ «Київводоканал» договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення до житлового будинку, який належить йому на праві власності по АДРЕСА_1 . Даний договір є безоплатним, термін виконання - до 01 жовтня 2016 року. У подальшому відповідач через неможливість виконання договору направляв йому для підписання додаткову угоду до договору щодо продовження терміну дії договору: до 01 січня 2017 року. Але даний договір не виконаний і станом на дату звернення до суду. Вказав, що умовами договору ними погоджена пеня в розмірі 70 000 грн. за не укладення договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення до житлового будинку. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, у добровільному порядку не сплачує йому пеню, тому вважає своє право порушеним.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь неустойку в розмірі 70 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи.

27 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_2 . Не погоджуючись з даним позовом відповідач вказав, що дійсно між ним та відповідачем був укладений договір про сприяння на укладення Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення з відповідними умовами щодо прав, обов`язків сторін договору та їх відповідальності. Через неможливість виконання умов договору ним була направлена на адресу позивача додаткова угода щодо продовження строків виконання - до 01 січня 2017 року. Але дана угода не була підписана позивачем. Дійсно, за умовами договору він зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 70 000 грн. Але строки звернення до суду про стягнення пені пройшли (до 01 жовтня 2017 року). Тому просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

До відзиву відповідач подав докази направлення його позивачу та його представнику. Станом на час прийняття судом рішення, відповідь на відзив або будь-які інші заяви, пояснення, клопотання від позивача та його представника до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про сприяння на укладення Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення,

Предметом даного договору є врегулювання сторін щодо укладення ОСОБА_1 договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення до житлового будинку, що перейшов у власність ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 жовтня 2015 року.

У п.2.1 визначено, що ОСОБА_2 зобов`язана всіляко сприяти ОСОБА_1 щодо укладення договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення до житлового будинку. Результат сприяння - укладення ОСОБА_1 з ПАТ «Київводоканал» договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення до житлового будинку. Термін на укладення договору - один рік з моменту підписання цього договору (до 01 жовтня 2016 року).

ОСОБА_1 зобов`язувався у разі необхідності на вимогу ОСОБА_2 видати довіреність.

Ст. 526 КЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Встановлено, що у вересні 2016 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 листа, вказавши, що на виконання умов договору він отримав всі необхідні для підписання договору документи, Але, по незалежним від нього обставинам, пов`язаними з бюрократією, підписання договору про надання послуг затягується. Тому пропонував укласти додаткову угоду, якою продовжити термін на укладення договору з ПАТ «Київводоканал» на три місяці - до 01 січня 2017 року.

Оскільки даний лист з додатковою угодою надано суду самим позивачем, який не заперечував обставин щодо пропозиції відповідача подовжити строки виконання договору, тому суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний про наявність перешкод з боку відповідача. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення позивача чи ним був погоджений даний термін, чи перевірялись ним причини такого затягування, чи відмовив від ОСОБА_2 у підписанні такої угоди, яким чином між ними у подальшому погоджувався термін виконання, тощо. Відповідач у своєму відзиві вказав, що додаткова угода не була підписана. Позивач додав дану додаткову угоду також без його підпису. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 знав про неможливість виконання укладеного договору з ОСОБА_2 у погоджені строки з кінця вересня 2016 року.

За ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони у п.3 погодили, що у разі недосягнення у п.2.1 цього договору результату, тобто якщо через рік після укладення цього договору, ОСОБА_2 не будуть виконані погоджувальні роботи, та підготовлено до підписання ОСОБА_1 договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення до житлового будинку, ОСОБА_2 зобов`язався сплатити неустойку на користь ОСОБА_1 в розмірі 70 000 грн.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. 2. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна заява застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

Ст.259 ЦК України надається сторонам договору змінювати тривалість позовної давності. Так, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

За ст.. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки про порушення умов договору та неможливість його виконання у погоджені строки зі сторони ОСОБА_2 , позивач був обізнаний з часу отримання додаткової угоди, тому право на отримання неустойки виникло після настання строків виконання договору - 01 жовтня 2016 року. Доказів того, що сторонами був погоджений який інший строк виконання договору матеріали справи не містять та позивач не спростував даної обставини, не подано суду доказів, не заявлено клопотання про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні, не повідомлено суд про причини неможливості подати такі докази.

Зважаючи, що відповідач заявив про застосування строків позовної давності, позивач причини пропуску строку не пояснив, не заявив клопотань про його поновлення з зазначенням поважних причин пропуску, а також те, що позивач знав та міг дізнатись про порушення умов договору, оскільки у встановлений строк з ПАТ «Київводоканал» договір не був підписаний, тому в задоволенні позову суд відмовляє.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 21 лютого 2020 року.

Суддя