ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/68/20 Справа № 201/5938/18 Головуючий у першій інстанції: Антонюк О.А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
03 березня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Красвітної Т.П.,
суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі по апеляційним скаргам ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Дмитро Валентинович, ОСОБА_2 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року позов задоволено частково, вирішено звільнити ОСОБА_3 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2-2301/2008 від 29 жовтня 2008 року, виданим Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, в розмірі 233616,26 грн.; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 105-111 т.3).

Із апеляційною скаргою на вказане вище рішення звернулась також ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_1 та, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 124-130 т.3).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом №2-2301/2008, виданим 29.10.2008 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 4561,44 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 4561,44 грн.

ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28000,00 грн. (а.с.112-114 т. 4).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 4 вказаної вище статті у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції при ухваленні нового судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Встановлено, що 15 червня 2018 року між адвокатським об`єднанням "Аратта" та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання правничої допомоги, відповідно до якої адвокатське об`єднання надає правничу допомогу в судових органах першої інстанції та апеляційної, на умовах передбачених цією угодою та додатками до неї, а клієнт зобов`язується прийняти за актом приймання наданої правової допомоги та оплатити гонорар за надану правову допомогу (а.с. 172-175 т.1).

Додатком до угоди про надання правничої допомоги від 15 червня 2018 року погоджено опис витрат (наданих послуг), кількість годин та ставку години роботи (а.с. 176-177 т.1).

Також в матеріалах справи наявний оригінал ордеру про надання правової допомоги ОСОБА_1 серії ДП №25/000016 від 15.06.2018 року (а.с. 244 т.1).

Згідно оригіналу квитанції ПАТ "Державно-експортний банк України" №ПН1440886 від 05.10.2018 року, ОСОБА_1 сплачено АО "Аратта" 14000,00 грн. плату за послуги згідно угоди про надання правничої допомоги від 15.06.2018 року (а.с. 178 т.2).

08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 сплатила АО "Аратта" ще 14000,00 грн. плати за послуги згідно угоди про надання правничої допомоги від 15.06.2018 року, що підтверджується оригіналом квитанції ПАТ "Державно-експортний банк України" №ПН1441878 від 08.10.2018 року (а.с. 180 т.2).

29 березня 2019 року між АО "Аратта" та ОСОБА_1 було погоджено акт надання та оплати правничої допомоги, за змістом якого погоджено обсяг наданих послуг (консультація, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подача заяв, клопотань, відзиву, апеляційних скарг, збір доказів, участь у судових засіданнях), детально вказано вартість кожної з наданих послуг та дати їх надання; обсяг наданих відповідачу послуг повністю відповідає фактично сплаченій клієнтом грошовій сумі, що складає 28000,00 грн. (а.с. 63-64 т.3).

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 4 вказаної вище статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зверненні представника відповідача ОСОБА_1 - Кулик Г.В. заявлено про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 28000,00 грн. (а.с. 168-171 т.1).

Разом із тим, клопотання про зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвоката, позивачем ОСОБА_3 до суду не подавалося; заперечень на клопотання про розподіл судових витрат у частині стягнення правничої допомоги матеріали справи також не містять. Про проведення даного судового засідання об 11:05 год. 03.03.2020 року позивач ОСОБА_3 повідомлений належним чином, що підтверджується, зокрема, змістом відповідної телефонограми.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги відсутність клопотання позивача про зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвоката; враховуючи відповідність обсягу фактично виконаної роботи адвокатом із складеним актом від 29 березня 2019 року надання та оплати правничої допомоги; враховуючи складність справи, яка має великий обсяг письмових доказів, оформлена в чотирьох томах; виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 документально підтверджених витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28000,00 грн.

За таких обставин, наявні підстави для ухвалення у справі додаткового судового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 259, 268, 270 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді