Справа № 456/489/17 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/786/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Шрамка Р.Т. від 11 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 від 07.02.2020 року про забезпечення позову,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07.02.2020 року про забезпечення позову відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзіпросить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким подану 07.02.2020 року заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі. Вважає, що вказані в ухвалі мотиви суду є незаконними, а висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи. Посилається на те, що суд тричі відмовляв їй у забезпеченні позову, але жодного разу не призначав справу до судового розгляду. Апелянт стверджує, що у заяві про збільшення позовних вимог, на яку посилається суд першої інстанції, вона лише доповнила заявлені нею раніше первісні обставини позову новими обставинами. Звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 березня 2018 року у справі №916/1764/17 та зазначає, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Вважає, що відмовляючи їй безпідставно у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд не врахував, що предметом і первісної і доповненої вимоги є право на спірний об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу ОСОБА_2 і відновлення її права є можливим лише після скасування такого права власності відповідача. Посилається на те, що ухвала суду містить протиріччя, оскільки, з одного боку, суд відмовив тому, що, на його думку, уточненими вимогами змінено предмет позову, а не збільшено позовні вимоги, а, з другого боку, суд відмовив тому, що заява про збільшення (уточнення) позовних вимог судом не прийнята, підстави її прийняття в судовому засіданні не обговорювалися. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила оглянути подані нею до справи в березні квітні 2019 року диск з відеозаписом та 9 фотографій, які вона долучила на підтвердження вчиненого відповідачем руйнування спірного майна і які суд першої інстанції не оглядав та проігнорував її клопотання.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 153 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні заяви, виходив з того, що позивачем 27.12.2019р. подана заява про збільшення (уточнення) позовних вимог. В даній заяві позивач ставить вимогу про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на майно на АДРЕСА_1 , визнання за позивачем права власності на 26/100 майна на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Первинними позовними вимогами позивач ставила вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 52/100 частин спірного будинку на АДРЕСА_1 , яке видано ОСОБА_2 , визнання за позивачем права власності на 26/100 спірного будинку. Відповідно до змісту уточнених заявлених вимог, ними змінено предмет позову, а не збільшено позовні вимоги і відповідно до вимог ст.49 ЦПК України така вимога заявляється до закінчення підготовчого засідання. Заява про збільшення (уточнення) позовних вимог судом не прийнята, підстави її прийняття в судовому засіданні не обговорювалися. Відповідно до поданих самим позивачем доказів, власником майна на АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , право власності на майно якого не скасоване і суд не вправі обмежувати власника майна у його користуванні, а саме так як вимагає заявник, а саме заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які ремонтно-будівельні роботи, руйнувати, знищувати, перебудовувати нерухоме майно, як і не подано заявником жодних доказів щодо руйнування, знищення майна відповідачем. На підставі вищенаведеного в суду відсутні законні підстави для забезпечення позову.

Колегія суддів, перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції немає.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а такожна майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам, у тому числі уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, а також зупинення дії рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також шляхом встановлення для Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з таких рішень/актів. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), до таких банків або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішуєтьсяпо суті. Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції". Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевогосамоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Стрийської міської ради в якому просила:

-визнати не чинними та скасувати пункт 1.8 рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №370 від 28 листопада 1997 року «Про затвердження актів про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлових будинків, які належать громадянам на праві особистої власності» в частині, а саме: «гр. ОСОБА_2 », та скасувати його;

-визнати не чинними та скасувати пункт 2 рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №397 від 22 грудня 1997 року «Про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1 » в частині, а саме: «гр. ОСОБА_2 », та скасувати його;

-визнати недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок на 52/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , видане 25 грудня 1997 року Стрийською міською радою Львівської області на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №397 від 22 грудня 1997 року, та скасувати його;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 26/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд в порядку спадкування за законом.

Отже предметом позову є житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2018 року, задоволено позов ОСОБА_2 та проведено розподіл у натурі житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , між його співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , пропорційно їх часток у вказаному домоволодінні 52/100 у ОСОБА_2 та 48/100 у ОСОБА_1

26 червня 2018 року ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 123 кв. м., житловою площею 51,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просила:

-заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які ремонтно-будівельні роботи, руйнувати, знищувати, перебудовувати нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 123, житлова площа (кв.м.): 51,1, до житлового будинку належить: сарай літ. Є, вбиральня (вбудована) літ. Ж, гараж літ. К, ворота з хвірткою №5, огорожа №6, огорожа №7, огорожа №8, хвіртка №9, вимощення І, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 112;

-накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 123, житлова площа (кв.м.): 51,1, до житлового будинку належить: сарай літ. Є, вбиральня (вбудована) літ. Ж, гараж літ. К, ворота з хвірткою №5, огорожа №6, огорожа №7, огорожа №8, хвіртка №9, вимощення І, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 112.

Тому, слід вказати про те, що даний спір стосується будинку за адресою АДРЕСА_1 , заходи ж забезпечення позову, які просить вжити позивачка стосуються будинку за адресою АДРЕСА_1 , тобто заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки такі не стосуються спірного майна.

Оскільки види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які ремонтно-будівельні роботи, руйнувати, знищувати, перебудовувати нерухоме майно та накладення арешту на вказане майно, не є співмірним із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів відповідача, як власника частини житлового будинку і земельної ділянки, для обслуговування яких наявні відповідні комунікації, які в будь-який час можуть вийти з ладу і відповідач буде позбавлений можливості їх відремонтувати.

Відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідно до поданих самою позивачкою доказів, власником майна на АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , право власності на майно якого не скасоване і суд не вправі обмежувати власника майна у його користуванні, так як вимагає заявник, а саме заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які ремонтно-будівельні роботи, руйнувати, знищувати, перебудовувати нерухоме майно, як і не подано заявником жодних доказів щодо руйнування, знищення майна відповідачем.

Тому заходи, про вжиття яких просить позивачка, не є співмірними позовним вимогам та не забезпечать виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.12.2019 року у справі №456/489/17.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що відповідає обставинам, які мають значення та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра