КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №759/9300/13-ц
номер апеляційного провадження: 22-з/824/578/2020
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
29 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
судді - доповідача: Білич І.М.
суддів: Гуля В.В., Лапчевської О.Ф.
при секретарі: Кемському В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Новіцького Андрія Олександровича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про ухвалення додаткового рішення до постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року
у цивільній справі № 759/9300/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2018 року представник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Київського апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення до постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року по справі № 759/9300/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зазначаючи, що у провадженні Апеляційного суду міста Києва перебувала зазначена вище справа за указаним позовом у зв`язку з розглядом апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року було скасовано та ухвалено нове рішення, за яким позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалюючи нове судове рішення у справі, суд апеляційної інстанції не розглянув позовну вимогу банку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЖ-135.08.1 від 13 травня 2008 року, з приводу якої сторони подавали докази, надавали пояснення і заперечення. Зазначене питання судом в ході судового розгляду досліджувалося, однак рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором прийняте не було.
Крім того, вирішивши звернути у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором стягнення на предмет іпотеки, суд не зазначив точної назви майна, яке є предметом іпотеки.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у задоволенні заяви представника ПАТ «Родовід Банк» відмовлено з підстав неможливості на виконання вимог ст. 270 ЦПК України сформувати той самий склад суду, яким була прийнята постанова Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року.
Судом також встановлено, що 21 листопада 2018 року представник банку звернувся до Київського апеляційного суду з заявою про роз`яснення постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року, в якій просив роз`яснити: чи слід розуміти, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 стягнення звертається саме на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року роз`яснено, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року звернуто стягнення на предмет іпотечного договору - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 47,90 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м 1/ 3 частина якої належить ОСОБА_2 та 2/3 частини належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 18.09.1997 року шляхом проведення торгів з продажу предмету іпотеки за початковою ціною визначеною на підставі оцінки проведеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Не погодившись з ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року про відмову в ухваленні додаткового рішення, заявник оскаржив її до суду касаційної інстанції.
Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року касаційну скаргу задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.
При цьому, суд касаційної інстанції зазначав про те, що аналіз змісту ст. 270 ЦПК України у системному зв`язку з іншими нормами права, дає підстави для висновку, що вказана процесуальна норма не встановлює беззаперечний обов`язок ухвалення додаткового рішення виключно в такому ж складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки у цьому разі законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення» як суддівська інституція, а не конкретних суддів суду.
Процесуальна можливість ухвалення судом додаткового рішення у складі, відмінному від складу суддів, що ухвалив рішення у справі, забезпечена, зокрема, приписами пункту 2.3.47 Положення про автоматизовану систему документообігу суду в редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України №25 від 02.04.2015, що дозволяє автоматизований розподіл заяви про ухвалення додаткового рішення у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача).
Таким чином, цивільний процесуальний закон не забороняє визначеним при автоматичному розподілі суддям знайомитись з матеріалами справи, у чому числі з дослідженими при судовому розгляді доказами, прослуховувати записи технічної фіксації судового процесу, уточнювати певні питання у учасників справи, яких у разі необхідності суд може викликати в судове засідання.
Питання щодо ухвалення додаткового рішення неодноразово призначалося судом апеляційної інстанції до розгляду.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Учасники справи про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином за адресами визначеними в матеріалах справи. У судове засідання не з'явилися.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з'явилися, в силу вимог ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2012 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №77.2/СЖ-135.08.1 від 13 травня 2008 року в розмірі 584 410 гривень.
Також, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №77.2/СЖ-135.08.1 від 13 травня 2008 року в розмірі 584 410 гривень банк просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки з початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2013 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №77.2/СЖ-135.08.1 від 13 травня 2008 року в розмірі 584 410 гривень звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі іпотечного договору № 77.2/СЖ-135.08.11 від 13 травня 2008 року) ПАТ «Родовід Банк». Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 червня 2013 року за заявою відповідачів про перегляд заочного рішення скасовано заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2013 року, справу призначено до розгляду у загальному порядку.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року позовні вимоги банку задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №77.2/СЖ-135.08.1 від 13 травня 2008 року в розмірі 584 410 гривень звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі іпотечного договору № 77.2/СЖ-135.08.11 від 13 травня 2008 року) ПАТ «Родовід Банк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове, за яким позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволені частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЖ-135.08.1 від 13.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паладій Н.В., за реєстраційним номером 2147, яка становить 555 561, 19 гривень, та складається: із заборгованості за кредитом - 369890,38 гривень, заборгованості за відсотками за кредитом - 139644,86 гривень, пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 24508,46 гривень, 3% річних - 10 063,14 гривень, інфляційних втрат - 11 454,35 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення торгів з продажу предмету іпотеки за початковою ціною визначеною на підставі оцінки проведеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання перерозподілу судових витрат.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

- стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

- суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Родовід Банк» у тому числі заявлено позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЖ-135.08.1 від 13 травня 2008 року у розмірі 584 410 грн.

На підтвердження указаних позовних вимог банком надавалися: кредитний договір № 77.2/СЖ-135.08.1 укладений між сторонами від 13 травня 2008 року, виписки з особового рахунку ОСОБА_2 , а також розрахунок заборгованості.

Сторони в ході судового розгляду надавали пояснення щодо стягнення кредитної заборгованості, обставини щодо розміру кредитної заборгованості досліджувалися та встановлювалися Апеляційним судом міста Києва в мотивувальній частині постанови від 27 червня 2018 року.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 13.05.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит за № 77.2/СЖ-135.08.1, відповідно до якого ОСОБА_2 був наданий кредит в розмірі 375 000 гривень на строк до 13.05.2023 року зі сплатою відсотків в розмірі 10,9 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань по договору кредиту між ВАТ «Родовід Банк», ОСОБА_2 та її майновим поручителем ОСОБА_1 13.05.2008 року був укладений іпотечний договір за № 77.2/СЖ-135.08.1і, відповідно до умов якого, відповідачі передали в іпотеку банку: квартиру що знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши вартість іпотечного майна на суму 631 250 гривень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5.3.3. договору про іпотечний кредит, позичальник зобов`язаний, у разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору, на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, комісійної винагороди.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків відповідачем ОСОБА_2 по кредитному договору утворилась заборгованість, що відповідно розрахунку позивача складається з заборгованості по кредиту - 369 890,38 гривень, процентам - 139 644,86 гривень та пені - 54 357,27 гривень, три відсотки річних в розмірі 10 063,14 гривень та інфляційні витрати - 11 454, 35 гривень, разом становить.

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок на підтвердження заборгованості здійснений позивачем з урахуванням умов договору та фактичних даних по виконанню позичальником умов договору.

У той же час, колегія суддів вважає, що розмір пені нарахований позивачем за період з 17.02.2009 року по 05.10.2012 року в сумі 54357, 27 гривень підлягає зменшенню до 24 508, 46 гривень (з 05.10.2011 року по 05.10.2012 року).

Аналогічні обставини були встановлені Апеляційним судом міста Києва в постанові від 27 червня 2018 року при визначенні розміру кредитної заборгованості, в рахунок погашення якої було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Зазначена постанова сторонами до суду касаційної інстанції не оскаржувалася та є чинною.

Відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами розмір кредитної заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № 77.2/СЖ-135.08.1 від 13.05.2008 року.

Колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості, не підлягає до задоволення, оскільки указані вимоги були пред`явлені виключно до ОСОБА_2 , яка, в свою чергу, про сплив позовної давності не заявляла.

Відповідач, який оскаржує заочне рішення, має право заявити в суді апеляційної інстанції про сплив строків позовної давності за умови, що він не був належним чином повідомленим про розгляд справи та заявив про сплив строків позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року не є заочним, а представник відповідача ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про розгляд справи 18 вересня 2013 року (т. 1, а.с. 96).

Також, колегія суддів зазначає, що одночасне стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення відповідної заборгованості не є подвійним стягненням з боржника. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням.

У резолютивній частині судового рішення про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та звернення стягнення на предмет іпотеки слід вказувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.

З огляду на викладене, враховуючи, що в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи позовної заяви про невиконання зобов`язань за кредитним договором і необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЖ-135.08.1 від 13.05.2008 року в розмірі 555 561,19 грн. та беручи до уваги, що такі вимоги позивача не були вирішені судом апеляційної інстанції в резолютивній частині постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року, колегія суддів вважає,за необхідне ухвалити в указаній частині додаткове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» задовольнивши заяву про постановлення додаткового рішення.

У той же час, вимоги заяви ПАТ «Родовід Банк» про ухвалення додаткового рішення в частині точного зазначення назви предмету іпотеки, на який постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року було звернуто стягнення, задоволенню не підлягають, оскільки вже були вирішені ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в порядку ст. 271 ЦПК України шляхом роз`яснення судового рішення.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Заяву Новіцького Андрія Олександровича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», задовольнити частково.

Ухвалити до постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року додаткове судове рішення в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заявлених до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, яким;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.2/СЖ-135.08.1 від 13.05.2008 року в розмірі 555 561,19 грн. (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня дев`ятнадцять копійок).

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийнятття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст додаткової постанови складено 08 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: Судді: