ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/80/18
Провадження № 22-ц/4820/684/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №682/80/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2019 року (суддя Зеленська В.І., повне судове рішення складено 04 січня 2020 року) в справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 12 липня 2007 року між з ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/2325/82/880, згідно з умовами якого наданий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 43000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13 липня 2007 року між Банком і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позичальник зобов`язувався повернути Банку суму отриманого кредиту та сплатити 13,5% річних за користування кредитними коштами. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 18 вересня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 85299,93 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2236938,29 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 38151 долар США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1000486,55 грн, прострочена заборгованість за процентами - 47148,93 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1236451,74 грн.

В рахунок погашення зазначеної заборгованості за кредитним договором позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями жилою площею 48,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , та на квартиру площею 33,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2

04 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову зазначав, що кредитний договір він не підписував та коштів не отримував. Про наявність договору дізнався в день отримання в приміщенні суду 28 лютого 2018 року копії позовної заяви з додатками.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2019 року в первісному та зустрічному позовах відмовлено.

АТ «Райффайзен Банк Аваль», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови в первісному позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення вимог. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, безпідставність застосування позовної давності. Суд не врахував, що кредит був наданий позичальникові на строк по 11 липня 2017 року включно. Крім того, кредитний договір діє до повного погашення заборгованості (пункт 9.1. договору). Оскільки строк виконання зобов`язання за кредитним договором настав 11 липня 2017 року, строк позовної давності повинен обчислюватись в межах 3-х річного терміну з цієї дати. Кредитор не змінював строк повернення кредиту та вчасно звернувся з позовом до суду. У грудні 2008 року ОСОБА_3 надсилалося повідомлення про наявність заборгованості та намір звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, із змісту якого вимога про дострокове повернення кредиту не вбачається.

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

У відзивах відповідачі просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представники позивача та ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для

скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 12 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/2325/82/880, згідно з умовами якого останньому наданий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 43000 доларів США на строк по 11 липня 2017 року включно із сплатою процентів у розмірі 13,5% річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13 липня 2007 року між Банком і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

23 грудня 2008 року позивач вручив позичальникові письмове попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитом.

29 квітня 2009 року за зверненням Банку приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Стець О.М. вчинений виконавчий напис про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями до нього по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , та однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , в рахунок задоволення вимог ХОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 40920,71 доларів США за кредитним договором №014/2325/82/880, укладеним з ОСОБА_3

10 червня 2009 року постановою державного виконавця відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса від 29 квітня 2009 року та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2010 року виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_3 не виконав.

Наведене підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами в суді першої інстанції.

Відмову в позові суд мотивував пропуском позивачем позовної давності.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

31 жовтня 2018 року і 15 листопада 2018 року ОСОБА_1 і представник ОСОБА_2 подали клопотання про застосування строку позовної давності (т.2, а.с.165, 173).

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України), згідно з якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) обставини.

Встановлено, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Стець О.М. від 29 квітня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/2325/82/880 у розмірі 40920,71 доларів США, у тому числі: 38278,88 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2641,83 долар США - заборгованість за процентами, достроково звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями до нього по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 .

Предмет іпотеки реалізований не був.

Сторони в кредитному договорі передбачили право Банку вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та договорів забезпечення (пункт 6.5. договору).

Відповідно до виконавчого напису кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту.

Звернення із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою заявою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, кредитор, звернувшись у квітні 2009 року із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Тому, правильним є висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 40920,71 доларів США (38278,88 доларів США - заборгованість за тілом кредиту і 2641,83 долар США - заборгованість за процентами), перебіг якого розпочався у квітні 2009 року, коли кредитор звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування позовної давності.

Разом з тим, помилковим є висновок суду про можливий початок перебігу строку позовної давності на 31 перший день після отримання ОСОБА_3 23 грудня 2008 року вимоги Банку про дострокове повернення кредиту або з дня набрання законної сили рішенням про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника та її наслідків залежить від змісту такої вимоги.

Із матеріалів цивільної справи №2-660/2010 за позовом прокурора до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.75), вбачається, що вимога від 23 грудня 2008 року за своїм змістом є інформуванням про існування простроченої заборгованості за кредитом, попередженням про необхідність її сплати та про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Така вимога не є вимогою про дострокове повернення кредиту.

В цій частині заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги.

Що стосується вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами, нарахованими за період після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки в квітні 2009 року по липень 2017 року (дата нарахування процентів згідно з розрахунком заборгованості), то задоволенню вони не підлягають за безпідставністю позовних вимог.

Відмова в позові в цій частині вимог за пропуском позовної давності не відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

В подальшому права та інтереси Банку підлягають захисту на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки Банк, звернувшись у квітні 2009 року із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, немає підстав для нарахування передбачених договором процентів за користування кредитними коштами.

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до ч. 4 с. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції у частині вирішення первісного позову необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2019 року в частині вирішення первісного позову змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта