Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2020 Справа №607/11135/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

-головуючого судді Сташків Н.М.,

-за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

-у відсутності сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики від 25 червня 2016 року в розмірі 3000 доларів США та 173 466 грн. за користування чужими коштами в період з 25 червня 2016 року по 06 липня 2020 року, від 07 грудня 2018 року в розмірі 5000 доларів США та 75 866 грн. за користування чужими коштами в період з 07 грудня 2018 року по 06 липня 2020 року, від 25 жовтня 2019 року в розмірі 5500 доларів США та 33 466 грн. за користування чужими коштами в період з 25 жовтня 2019 року по 06 липня 2020 року, разом 13500 доларів США та 282 798 грн. В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 25 червня 2016 року відповідач позичив у неї 3000 доларів США, які зобов`язався повернути до 25 червня 2019 року. На підтвердження укладення цього договору відповідач надав власноручну розписку, в якій зазначено розмір отриманих у позику коштів та строк їх повернення. Крім цього, за користування коштами відповідач зобов`язався сплачувати їй 4000 грн. щомісячно. 07 грудня 2018 року відповідач позичив у неї 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 07 грудня 2019 року. На підтвердження укладення цього договору відповідач надав власноручну розписку, в якій зазначено розмір отриманих у позику коштів та строк їх повернення. Крім цього, за користування коштами відповідач зобов`язався сплачувати їй 4000 грн. щомісячно. 25 жовтня 2019 року відповідач позичив у неї 5500 доларів США, які зобов`язався повернути до 25 квітня 2020 року. На підтвердження укладення цього договору відповідач надав власноручну розписку, в якій зазначено розмір отриманих у позику коштів та строк їх повернення. Крім цього, за користування коштами відповідач зобов`язався сплачувати їй 4000 грн. щомісячно. Однак, у зазначені строки відповідач боргу не повернув, під різними мотивами відкладає повернення коштів. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді від 17 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12 год. 30 хв. 17 вересня 2020 року.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному розгляд справи, призначений на 17 вересня 2020 року на 12 год. 30 хв., відкладений на 15 жовтня 2020 року на 12 год. 00 хв.

15 жовтня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Парубій І.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечив щодо ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні.

15 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі, згідно з якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, згідний на стягнення з нього боргу в розмірі 13500 доларів США і 282 798 грн. та не заперечив щодо ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

25 червня 2016 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 3000 доларів США зі щомісячною платою за користування позиченими коштами у розмірі 4000 грн., які зобов`язався повернути до 25 червня 2019 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача ОСОБА_2

07 грудня 2018 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 5000 доларів США зі щомісячною платою за користування позиченими коштами у розмірі 4000 грн., які зобов`язався повернути до 07 грудня 2019 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача ОСОБА_2

25 жовтня 2019 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 5500 доларів США зі щомісячною платою за користування позиченими коштами у розмірі 4000 грн., які зобов`язався повернути до 25 квітня 2020 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договори позики.

Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

25 червня 2019 року настав строк виконання ОСОБА_2 зобов`язання з повернення ОСОБА_1 позики за борговою розпискою від 25 червня 2016 року, однак ні в зазначений строк, ні по даний час, ОСОБА_2 боргу не повернув.

07 грудня 2019 року настав строк виконання ОСОБА_2 зобов`язання з повернення ОСОБА_1 позики за борговою розпискою від 07 грудня 2018 року, однак ні в зазначений строк, ні по даний час, ОСОБА_2 боргу не повернув.

25 квітня 2019 року настав строк виконання ОСОБА_2 зобов`язання з повернення ОСОБА_1 позики за борговою розпискою від 25 жовтня 2019 року, однак ні в зазначений строк, ні по даний час, ОСОБА_2 боргу не повернув.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений у зобов`язанні строк.

Однак, усупереч указаним вимогам закону відповідач ОСОБА_2 як позичальник свого обов`язку повернути позивачу ОСОБА_1 як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 3000 доларів США на підставі договору позики від 25 червня 2016 року, у розмірі 5000 доларів США на підставі договору позики від 07 грудня 2018 року та у розмірі 5500 доларів США на підставі договору позики від 25 жовтня 2019 року, в обумовлені у них строки не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З позовної заяви убачається, що позивач просить стягнути з відповідача 173 466 грн. за користування чужими коштами в період з 25 червня 2016 року по 06 липня 2020 року, 75 866 грн. за користування чужими коштами в період з 07 грудня 2018 року по 06 липня 2020 року, та 33 466 грн. за користування чужими коштами в період з 25 жовтня 2019 року по 06 липня 2020 року.

Встановлено, що у договорах позики сторони обумовили щомісячну плату за користування позиченими коштами у розмірі 4000 грн.

Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача зазначених сум.

На підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості з щомісячної плати за користування позиченими коштами згідно з договором позики від 25 червня 2016 року вбачається, що за період з 26 червня 2016 року по 06 липня 2020 року заборгованість ОСОБА_2 становить 173 466 грн., згідно з договором позики від 07 грудня 2018 року за період з 08 грудня 2018 року по 06 липня 2020 року 75 866 грн., згідно з договором позики від 25 жовтня 2019 року за період з 26 жовтня 2019 року по 06 липня 2020 року 33 466 грн.

Однак, судом встановлено, що вказаний розрахунок виконаний неправильно.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 з щомісячної плати за користування позиченими коштами згідно з договором позики від 25 червня 2016 року за період з 26 червня 2016 року по 25 червня 2020 року становить 192 000 грн., виходячи із наступного розрахунку: (4000 грн. * 48 місяців) та за період з 26 червня 2020 року по 06 липня 2020 року становить 1419,35 грн., виходячи із наступного розрахунку: (4000 грн. / 30 днів * 11 днів) = 1419,35 грн., тобто разом 193 019,35 грн.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 з щомісячної плати за користування позиченими коштами згідно з договором позики від 07 грудня 2018 року за період з 08 грудня 2018 року по 07 червня 2020 року становить 72 000 грн., виходячи із наступного розрахунку: (4000 грн. * 18 місяців ) та за період з 08 червня 2020 року по 06 липня 2020 року становить 3741,93 грн., виходячи із наступного розрахунку: (4000 грн / 30 днів * 29 днів), тобто разом 75 741,93 грн.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 з щомісячної плати за користування позиченими коштами згідно з договором позики від 25 жовтня 2019 року за період з 26 жовтня 2019 року по 25 червня 2020 року становить 32 000 грн., виходячи із наступного розрахунку: (4000 грн. * 8 місяців) та за період з 26 червня 2020 року по 06 липня 2020 року становить 1466,66 грн., виходячи із наступного розрахунку: (4000 грн. / 30 днів * 11 днів), тобто разом 33 466,66 грн.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про істотне порушення відповідачем прав позивача, оскільки вона значною мірою позбавлена можливості отримати кошти, на які розраховувала при укладенні договорів позики.

Однак, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, суд не вправі стягнути з відповідача суму коштів у більшому розмірі, ніж просить позивач.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_3 шляхом стягнення в її користь з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 25 червня 2016 року в розмірі 3000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення становить 84 949,20 грн., та 173 466 грн. за користування чужими коштами в період з 25 червня 2016 року по 06 липня 2020 року, за договором позики від 07 грудня 2018 року в розмірі 5000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення становить 141 582 грн., та 75 866 грн. за користування чужими коштами в період з 07 грудня 2018 року по 06 липня 2020 року, за договором позики від 25 жовтня 2019 року в розмірі 5500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення становить 155 740,20 грн., та 33 466 грн. за користування чужими коштами в період з 25 жовтня 2019 року по 06 липня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позову позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 6496,20 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» №13 від 15 липня 2020 року.

Беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу ОСОБА_1 слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 3248,10 грн.

У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню решта понесених нею судових витрат у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 3248,10 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 89, 141, 263 265, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 червня 2016 року року у розмірі 3000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення становить 84 949 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 20 коп., та 173 466 (сто сімдесят три тисячі чотириста шістдесят шість) грн. за користування чужими коштами в період з 25 червня 2016 року по 06 липня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 грудня 2018 року у розмірі 5000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення становить 141 582 (сто сорок одна тисяча п`ятсот вісімдесят дві) грн., та 75 866 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. за користування чужими коштами в період з 07 грудня 2018 року по 06 липня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2019 року у розмірі 5500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення становить 155 740 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот сорок) грн. 20 коп., та 33 466 (тридцять три тисячі чотириста шістдесят шість) грн. за користування чужими коштами в період з 25 жовтня 2019 року по 06 липня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 3248,10 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 3248,10 грн. судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до квитанції АТ «Ощадбанк» №13 від 15 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяН. М. Сташків