КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/34/19

07 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Нечай Руслана Васильовича на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року, про розстрочення виконання рішення, постановлену під головуванням судді Василишина В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором безпроцентної позики грошей від 23 вересня 2010 року та додаткового договору № 2 до договору безпроцентної позики грошей від 04 вересня 2015 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що становить 1 780 197,67 грн. та складається із основної суми боргу у розмірі - 787 500,00 грн., нарахованої пені у розмірі - 787 500,00 грн., відсотків за користування позикою, що виникли внаслідок курсової різниці у розмірі - 205 197,67 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 лютого 2005 року Управлінням комунальної власності Броварської міської ради Київської області шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Встановлено початкову ціну продажу предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 на рівні не нижчому від ринкової ціни, визначеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8 810,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу адвоката Нечая Руслана Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 задоволеночастково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року в частині задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором безпроцентної позики грошей від 23 вересня 2010 року та додаткового договору № 2 до договору безпроцентної позики грошей від 04 вересня 2015 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що становить суму основного боргу 761 014,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 лютого 2005 року Управлінням комунальної власності Броварської міської ради Київської області шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні не нижчому від ринкової ціни, визначеної суб`єктом оціночної діяльності.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року залишенобез змін.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 610,14 грн.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, в якій просила розстрочити виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року в частині строків сплати суми основного боргу в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, з дня набрання законної сили відповідної ухвали суду, на 12 місяців шляхом щомісячної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в перший місяць до 25 числа 161 014,00 грн., та кожного наступного місяця до 25 числа по 54 545,45 грн., посилаючись на те, що на території України склалася надзвичайна подія щодо поширення вірусу COVID-19, відповідач має тяжке захворювання (хронічний вірусний гепатит «С» в стадії ремісії) та незадовільний матеріальний стан, що істотно ускладнює виконання рішення суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Нечай Руслан Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року і постановити нове судове рішення, яким розстрочити виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року в частині строків сплати суми основного боргу в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначав, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути розстрочене, не врахувавши, що законом не встановлено винятки рішень судів, які не підлягають розстроченню, з огляду на що будь-яке рішення суду може бути розстрочене, в тому числі і рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказував на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що внаслідок карантинних заходів щодо недопущення розповсюдження на території України вірусу відповідач втратив будь-які джерела доходів, карантинні заходи ускладнюють виконання відповідачем рішення суду, оскільки він обмежений у можливості вільного пересування по території України та можливості працевлаштуватися на роботу та отримати дохід від підприємницької діяльності. Крім того, відповідач перебуває на диспансерному обліку у лікаря інфекціоніста з діагнозом хронічний вірусний гепатит «С» в стадії ремісії, що також ускладнює виконання рішення суду. Також, відповідач знаходиться на обліку в центрі зайнятості як безробітна та має дуже тяжкий матеріальний стан, що підтверджується довідкою № 936 від 24.03.2020 року.

Звертав увагу на те, що 14 травня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір про розстрочення сплати заборгованості за рішенням суду, що свідчить про погодження сторонами порядку розстрочення виконання рішення суду, який відповідає тим вимогам, які заявляв відповідач в своїй заяві про розстрочення виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволені заяви про розстрочення виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності обставин, за яких виконання рішення суду могло б бути розстрочене, оскільки у справі вирішувалося питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та наявності для цього правових підстав, а не стягнення заборгованості за правочином.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

У відповідності до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеної норми вбачається, що суд може розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин та тільки у випадку відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 33 України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим закон відносить хворобу сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо.

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання", суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм цивільного та господарського процесуальних кодексів України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором безпроцентної позики грошей від 23 вересня 2010 року та додаткового договору № 2 до договору безпроцентної позики грошей від 04 вересня 2015 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що становить 1 780 197,67 грн. та складається із основної суми боргу у розмірі - 787 500,00 грн., нарахованої пені у розмірі - 787 500,00 грн., відсотків за користування позикою, що виникли внаслідок курсової різниці у розмірі - 205 197,67 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 лютого 2005 року Управлінням комунальної власності Броварської міської ради Київської області шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Встановлено початкову ціну продажу предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 на рівні не нижчому від ринкової ціни, визначеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8 810,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу адвоката Нечая Руслана Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 задоволеночастково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року в частині задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором безпроцентної позики грошей від 23 вересня 2010 року та додаткового договору № 2 до договору безпроцентної позики грошей від 04 вересня 2015 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що становить суму основного боргу 761 014,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 лютого 2005 року Управлінням комунальної власності Броварської міської ради Київської області шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з встановленням початкової ціну продажу предмету іпотеки на рівні не нижчому від ринкової ціни, визначеної суб`єктом оціночної діяльності.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року залишено без змін.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 610,14 грн.

Відтак, предметом позову у даній справі було звернення стягнення на премет іпотеки у рахунок погашення заборгованості.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду, ОСОБА_1 зазначала, що виконання рішення суду ускладнюють карантинні заходи на території України, її тяжке захворювання та незадовільний матеріальний стан, у зв`язку з чим просила розстрочити виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року в частині строків сплати суми основного боргу в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, з дня набрання законної сили відповідної ухвали суду, на 12 місяців шляхом щомісячної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в перший місяць до 25 числа 161 014,00 грн., та кожного наступного місяця до 25 числа по 54 545,45 грн.

Звертаючись із заявою про розстрочення виконання рішення суду, заявниця фактично просить змінити рішення суду та змінити первісно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав за яких виконання рішення суду могло б бути розстрочене, оскільки предметом даного позову було не стягнення заборгованості за договором позики, а звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду щодо не можливості розстрочення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах процесуального права, оскільки розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі, тоді як рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не можливо виконати частками з певним інтервалом часу шляхом щомісячної сплати боржником певної суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційної скарзі на те, що 14 травня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір про розстрочення сплати заборгованості за рішенням суду, що свідчить про погодження сторонами порядку розстрочення виконання рішення суду, який відповідає тим вимогам, які заявляв відповідач в своїй заяві про розстрочення виконання рішення суду, також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки укладення вказаного договору не свідчить про наявність правових підстав для розстрочення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, сторони у справі не позбавлені права вирішити питання за взаємним погодженням щодо наявності правових підстав для укладення мирової угоди в процесі виконання судового рішення відповідно до ст. 434 ЦПК України.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, спосіб виконання судового рішення не може змінюватись без наявності законних на це підстав.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вказані в заяві про розстрочку виконання рішення суду та в апеляційній скарзі обставини, у розумінні статті 435 ЦПК України, не дають правових підстав для розстрочення виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нечай Руслана Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.

Головуючий Судді: