Справа № 214/5146/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 жовтня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Шевченко Ю.С.,

за участю представника позивача - Козаренко С.В.

за участю представника відповідача - Страха Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» (далі за текстом «ТОВ» ), уточнивши який просить: стягнути з ТОВ на свою користь моральну шкоду у розмірі 120 000 грн., та матеріальну шкоду у розмірі 9 557 грн. 63 коп.

В обґрунтування позову наводить наступне. Він, ОСОБА_1 , монтажник з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ, має 6 років 2 місяці загального стажу роботи, 1 рік 10 місяців стажу роботи на підприємстві, 1 років 10 місяці стажу роботи за професією. 12 січня 2019 року о 7 год. 00 хв. він прибув на роботу на будівельний майданчик. Протягом робочої зміни він в составі бригади монтажників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконували роботу по монтажу стягуючих елементів балок першого ярусу пересипної станції №5. О 17 год 00 хв. майстер дільниці ( керівник робіт) ОСОБА_5 дав завдання бригаді монтажників, до складу якої входив він, ОСОБА_1 , на розвантаження металоконструкцій з автомобільної платформи вантажного автомобіля DAF, біля пересипної станції №5 на тимчасову площадку складування та за допомогою гусеничного крану СКГ-401 рег№73690. При виконанні розвантаження м/к монтажники ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 виконували роботи по стропуванню металоконструкцій та зачепленні їх на гак крану, в той час, як монтажники ОСОБА_4 та він виконували роботу по прийманню, складуванню та розстропуванню металоконструкцій. О 18 годині 00 хв. монтажники ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 виконали стропування балки Б9-3 вагою 0,753 тн. Довжиною 6,5 м, та шириною 0,4м за допомогою сталевого канатного чотиривікового стропу 4 СК 6,3?4500 мм, який був зачеплений на гак крану, два крюка якого зачепили за накручений на балку Б9-3 дріт O 6 мм, який служив для ув`язки вантажу при транспортуванні, та подали команду машиністу крану ОСОБА_6 на підйом та переміщення балки до місця складування. При підйомі, балка знаходилась в нерівному стані до горизонту та при спуску одна із сторін, де знаходився ОСОБА_4 стала на землю, коли друга її сторона, з якої знаходився він, залишилась в підвішеному стані на висоті 3-х метрів. В той же час, він переходив на інший бік балки та попрямував під підвішеною стороною балки, в ту мить коли він опинився під балкою, стався обрив дроту і балка впала, вдаривши його по правому плечу та придавила праву ногу до землі, внаслідок чого він отримав: «Полірану. Відкритий багатоуламковий перелом дистального епіметафізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Забита рана нижньої третини правої гомілки. Відкритий перелом правої п`яткової кістки зі зміщенням уламків. Забиті рвані рани правої гомілки з ушкодженням м`язів гомілки та ахілового сухожилля. Забита рана правого надпліччя». Згідно п.4 акту розслідування нещасного випадку від 15.02.2019 р., причинами нещасного випадку є: організаційна: невиконання посадових обов`язків. Порушено п. 3.5 «Посадової інструкції майстра монтажної дільниці ТОВ «Меттранссервіс»», затвердженої наказом директора ТОВ «Меттранссервіс» від 20 березня 2017 року; Порушено п. 3.7 «Посадової Інструкції головного інженера ТОВ «Меттранссервіс»», затвердженої наказом директора ТОВ «Меттранссервіс» від 20 березня 2017 року; гл. VI р. 6 п. 9.6; гл. VI р. 6 п. 2.3 «Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв та відповідного обладнання» (НПАОП0.0 0-1.80-18).Згідно висновку комісії, нещасний випадок, який стався з ним 12.01.2019 р., вважається пов`язаним з виробництвом і на нього складається Акт по формі Н-1. Згідно висновку Міністерства охорони здоров`я України, мені протипоказані всі види праці на період активного лікування, та визначено з 07.05.2019 р. по травень 2020 р. ступінь втрати моєї професійної працездатності у 80 % (вісімдесят ) відповідно до довідок Міністерства охорони здоров`я України Кардіологічної МСЕК №3 від 07.05.2019 року. Він визнаний інвалідом другої групи. До теперішнього часу, він не може забути тих хвилин, які довелось йому пережити, його думки заповнені згадками про той злощасний день. Відразу після нещасного випадку, він був просто шокований, були повністю порушені його плани на життя. Прокручуючи у думках минулу трагедію та усвідомлюючи свою нікчемність та понівеченість відчував і відчуває погіршення самопочуття, настрою, зниження життєвих сил та енергії. Він довгий час перебував на стаціонарному лікуванні, з 12.01.2019 р. по 01.02.2019 р. в ДЗ « Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України», про що свідчить копія виписки епікризу з історії хвороби № 455 від 01.02.2019 р. та листок непрацездатності серія АДЖ № 522372, потім на стаціонарному лікуванні, з 01.02.2019 р. по 06.02.2019 р. у міській лікарні № 11, з 07.02.2019 р. по 07.05.2019 р. у КП Криворізька міська клінічна лікарня №2. Але, не зважаючи на довготривале лікування, позбавлений можливості виконувати фізичні навантаження, чим ставлю свою родину і себе у важкі життєві умови. Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Він змушений проходити лікування постійно, і на сьогодні на лікування вже витратив чи малу суму коштів, а саме 9557,63 гривні, тож матеріальні збитки на лікування складають на сьогодні 9557,63 гривні. Внаслідок нещасного випадку, йому були заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинило за собою погіршення реалізації професійних можливостей, відносин з оточуючими. За Конституцією України, життя та здоров`я людини є найвищою цінністю. Постійне загострення хвороби змушує його лікуватися на стаціонарі та міських лікарнях. Нещасний випадок став причиною порушення і втрати зв`язків з рідними, друзями, знайомими. Постійне перебування на лікуванні в лікарнях та вимушене часте відвідування лікарень та різних лікарів при погіршенні самопочуття вносить свої не бажані корективи на відносини з рідними та друзями. Він змушений прикладати великі зусилля для того, щоб зберегти сім`ю, нормальні відносини з близькими, але зміна характеру та наслідки хвороби привели до погіршення особистих стосунків з оточуючими. Вказані причини навіть привели до сімейних конфліктів з рідними. Стан здоров`я вимагає від нього значних зусиль для організації свого життя та відновлення і встановлення нових порядків спілкування з оточуючими, я змушений вести достатньо замкнутий спосіб життя, він постійно пов`язаний з лікарнями, адже йому встановлено було апарат Ілізарова, проведено дві операції, він змушений постійно звертатись до лікарів, та лежати в лікарнях, не покидає його відчуття глибокої депресії. Усвідомлення безпорадності перед хворобою приводить у відчай та викликає сильний душевний біль, порушено звичайний спосіб життя. Протягом тривалого часу він відчуває сильний біль та почуття слабкості, обмеження рухів, деформацію правої гомілки, постійний біль в області правого плечового суглоба. Біль в нозі та плечі є такою сильною що йому навіть на милицях дуже важко пересуватись , він не може долати довгі відстані, це заважає йому навіть самостійно ходити, постійна біль викликає відчуття тривоги про завтрашній день. В громадських місцях йому буває важко стримувати біль в нозі і це помітно для оточуючих та привертає до себе увагу. Інколи навіть плутають хвору людину з нетверезою, що додатково ображає. Все це змушує прикладати великих зусиль для пристосування свого життя та завдає значного морального та фізичного болю, страждань від усвідомлення себе людиною залежною від хвороб та ліків. Ця ситуація, для чоловіка, зачіпає особисту самолюбність та гідність, потреба постійної допомоги з боку родичів та знайомих визиває пригнічений настрій. Як голова сім`ї він не спроможний дати родині все необхідне. Незручності пов`язані з нещасним випадком завдають страждань, переживань та застосування додаткових зусиль для забезпечення життєвих проблем. Стан здоров`я не поліпшується, - необхідне постійне лікування через зміни самопочуття та застосування ще більшої кількості процедур та ліків. Зниження соціального статусу для чоловіка, як головного годувальника родини, є одним з найважчих стресів, які в часі є довготривалими, а значить і моральна шкода є незаперечно значною. Згідно ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я » від 19.11.1992 N 2801-XII - здоров`я, це стан повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичних дефектів. Його діагноз: «Політравма. Відкритий багатоуламковий перелом дистального епіметафізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Забита рана нижньої третини правої гомілки. Відкритий перелом правої п`яткової кістки зі зміщенням уламків. Забиті рвані рани правої гомілки з ушкодженням м`язів гомілки та ахілового сухожилля. Забита рана правого надпліччя». Травма відноситься до категорії тяжких. Вказує, що вина підприємства в нанесені йому фізичної та моральної шкоди підтверджується вище вказаним в позовній заяві та документами з додатку до неї. Порушення законодавства про охорону праці, норм, адміністрацією підприємства в період його роботи призвело до нещасного випадку. Підприємство мало забезпечити належні та безпечні умови праці. Винним в спричинені йому шкоди є підприємство, яке порушуючи чинне законодавство, не створило безпечних умов праці, не виконувало норми та правила охорони праці. Наполягає, що вина підприємства доведена в повному обсязі. Згідно ст. 153 КЗпП України - на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови роботи. Відповідно до п.1. ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральний збиток полягає у фізичному болі і стражданнях, яких фізична особа випробувала в зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як пояснює ч.1. ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його законних прав та інтересів. Керуючись розміром втрати професійної працездатності, станом здоров`я яке погіршується, наслідками які можуть наступити, тяжкістю вимушених змін життя та характеру майнових витрат, тривалістю страждань і переживань оцінює розмір моральної шкоди у 120 000 грн., з яких 60000 грн. - це сума нанесеної йому моральної шкоди, пов`язаної з фізичним болем та стражданням, а 60000 грн. - сума нанесеної йому моральної шкоди, пов`язаної з душевними хвилюваннями. Наголошує, що в результаті нещасного випадку він переніс фізичні та моральні страждання, що стало причиною порушення і втрати зв`язків з рідними і друзями, він змушений прикладати зусилля для збереження сім`ї і нормальних відносин з близькими. Він вимушений постійно лікуватися, страждаю від болю, не можу повноцінно пересуватись, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

9 липня 2020 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_7 , в якій він просить залишити частину позовних вимог, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 9 557, 63 грн. з ТОВ «МетТрансСервіс» без розгляду. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року, позов ОСОБА_1 до ТОВ «МетТрансСервіс» в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 9 557,63 грн. - залишено без розгляду.

У судовому засіданні заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи, які задоволені.

8 листопада 2019 року до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_8 , в якій останній просить поновити строк на подану заяву про залучення третіх осіб, а також залучити третіх осіб на стороні відповідача, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року, було відмовлено в клопотанні представника відповідача про поновлення порушеного строку для залучення третіх осіб.

Представник позивача ОСОБА_7 , в судовому засіданні уточнену позовну заяву просила задовольнити, та пояснила, що порушення інших осіб зазначені в акті. Розмір моральної шкоди полягає в тривалому розладі здоров`я. ОСОБА_1 було звільнено з підприємства і він отримує виплати з причин травмування. До Фонду вони звертались з приводу відшкодування моральної шкоди, але їм було відмовлено. При цьому підтвердила зміст позову. Також підтвердила зміст відповіді на відзив, згідно якої уточнена позовна заява була направлена до суду та відповідачу 09.08.2019 року, а згідно положень ч. 6 ст. 124 ЦРК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку, отже уточнений позов було подано вчасно. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, відповідач є належним відповідачем по справі, адже згідно висновку комісії, нещасний випадок, який стався зі 12.01.2019 р., вважається пов`язаним з виробництвом і на нього складається Акт по формі Н-1. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина друга статті 153 КЗпП України). Вважає, що підприємство не створило безпечних умов праці. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, отримав «Полірану. Відкритий багатоуламковий перелом дистального епіметафізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Забита рана нижньої третини правої гомілки. Відкритий перелом правої п`яткової кістки зі зміщенням уламків. Забиті рвані рани правої гомілки з ушкодженням м`язів гомілки та ахілового сухожилля. Забита рана правого надпліччя». Згідно висновку Міністерства охорони здоров`я України, протипоказані всі види праці на період активного лікування, та визначено з 07.05.2019 р. по травень 2020 р. ступінь втрати професійної працездатності у 80 % (вісімдесят) відповідно до довідок Міністерства охорони здоров`я України Кардіологічної МСЕК №3 від 07.05.2019 рок у, визнаний інвалідом другої групи. Внаслідок нещасного випадку були заподіяні моральні і фізичні страждання. За Конституцією України - життя та здоров`я людини є найвищою цінністю. Постійне загострення хвороби змушує лікуватися на стаціонарі та міських лікарнях. Не зважаючи на довготривале лікування, позбавлений можливості виконувати фізичні навантаження, навіть не може нормально ходити, йому постійно потрібна чиясь допомога, його нога не заживає, все це ставить його родину і його у важкі життєві умови. Нещасний випадок став причиною порушення і втрати зв`язків з рідними, друзями, знайомими. Постійне перебування на лікуванні в лікарнях та вимушене часте відвідування лікарень та різних лікарів при погіршенні самопочуття вносить свої не бажані корективи на відносини з рідними та друзями. Він змушений прикладати великі зусилля для того, щоб зберегти сім`ю, нормальні відносини з близькими, але зміна характеру та наслідки хвороби привели до погіршення особистих стосунків з оточуючими. Вказані причини навіть привели до сімейних конфліктів з рідними. Стан здоров`я вимагає від нього значних зусиль для організації свого життя та відновлення і встановлення нових порядків спілкування з оточуючими, він змушений вести достатньо замкнутий спосіб життя, він постійно пов`язаний з лікарнями, адже було встановлено апарат Ілізарова, проведено дві операції, змушений постійно звертатись до лікарів, та лежати в лікарнях, не покидає мене відчуття глибокої депресії. Усвідомлення безпорадності перед хворобою приводить у відчай та викликає сильний душевний біль. Порушено звичайний спосіб життя. Протягом тривалого часу відчуває сильний біль та почуття слабкості, обмеження рухів, деформацію правої гомілки, постійний біль в області правого плечового суглоба. Біль в нозі та плечі є такою сильною, що навіть на милицях неймовірно важко пересуватись, не може долати довгі відстані, це заважає навіть самостійно ходити, постійна біль викликає відчуття тривоги про завтрашній день. Все це змушує прикладати великих зусиль для пристосування свого життя та завдає значного морального та фізичного болю, страждань від усвідомлення себе людиною залежною від хвороб та ліків. Ця ситуація, для чоловіка, зачіпає особисту самолюбність та гідність, потреба постійної допомоги з боку родичів та знайомих визиває пригнічений настрій. Як голова сім`ї, не спроможний дати родині все необхідне. Незручності пов`язані з нещасним випадком завдають страждань, переживань та застосування додаткових зусиль для забезпечення життєвих проблем. Стан здоров`я не поліпшується, необхідне постійне лікування через зміни самопочуття та застосування ще більшої кількості процедур та ліків. Зниження соціального статусу для чоловіка, як головного годувальника родини, є одним з найважчих стресів, які в часі є довготривалими, а значить і моральна шкода є незаперечно значною. Згідно ст. З Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я » від 19.11.1992 N 2801-Х1І - здоров`я, це стан повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичних дефектів. Його травма відноситься до категорії тяжка. Порушення законодавства про охорону праці, норм адміністрацією підприємства призвело до нещасного випадку.

Представник відповідача у судовому засіданні ОСОБА_8 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. При цьому підтвердив зміст відзиву, в якому навів наступне. 21 серпня 2019 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, якою останній змінив предмет позову на стягнення шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, а саме стягнення моральної шкоди у розмірі 120 000 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 9557,63 гривень, чим порушив ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки вона була подана за день до початку першого судового засідання у справі, яке ухвалою від 22.07.2019 року було призначено на 22 серпня 2019 року. Проте, згідно визначеної процесуальної норми визначається, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. ТОВ з позовними вимогами про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 120000 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 9557,63 гривень не згодне в повному обсязі, вважає їх незаконними, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з підстав наведених нижче. Вказує, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що 12.01.2019 року з ним стався нещасний, в наслідок якого йому були завдані моральні та фізичні страждання, які на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України підлягають відшкодуванню. Однак, згідно ст. 1167 ЦК України чітко визначається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» визначено коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього її заподіянні. Зазначає, що позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано жодного доказу на: ствердження протиправності діяння саме TOB та заподіяння ним будь-якої шкоди позивачу, не надані докази наявності причинного зв`язку між шкодою і невстановленими діями підприємства, а вини останнього. Вказує, що єдиними документами на які посилається позивач у своїй позовній заяві, як на, нібито докази вини підприємства, є Акт проведення розслідування нещасного випадку за Формою Н-5 від 15.02.2019 року та Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №1 від 15.02.2019 року. Зазначає, що у вказаних Актах не тільки не встановлена вина ТОВ, як роботодавця, у заподіянні будь-якої шкоди, а також не встановлено й в чому полягає протиправність діяння підприємства, а від так відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Зазначає, що натомість у вказаних Актах чітко встановлено коло осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також встановлена причина його настання, а саме невиконання посадових обов`язків та вимог інструкції з охорони праці наступними особами: ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , самим позивачем - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Вважає, що, даними Актами встановлені безпосередні заподіювачи шкоди, їх протиправні діяння, причинно-наслідковий зв`язок та вина. Вказує, що протиправні дії саме цих осіб призвели до настання самого нещасного випадку та всім його можливим наслідкам, в тому числі матеріальної та моральної шкоди, і тому нести відповідальність за його наслідки мають виключно вищевказані особи пропорційно вини кожного з них. Відповідно до положень ст. 1190 ЦК України регулюється порядок відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами, а саме: особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Більш того, відшкодування будь-якої шкоди в даному випадку повинно відбуватися з урахуванням статті 1193 ЦК України, а саме з урахуванням вини потерпілого і матеріального становища фізичних осіб, які завдала шкоди. Так, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Таке ж положення міститься й у п. 10 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, згідно якого, судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювана і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина). Вказує, що Актом розслідування нещасного випадку чітко встановлено, що сам позивач з невідомих причин (навмисно чи через грубу необережність) сприяв виникненню шкоди, оскільки коли права сторона балки, з якої знаходився ОСОБА_1 залишилась в підвішеному стані на висоті 3-х метрів, останній, ігноруючи всі можливі норми з охорони праці, власної інструкції з охорони праці, інструктажів та виданого наряду допуску, вирішив перейти на інший бік балки та попрямував під підвішеною стороною балки й в ту мить стався обрив ту та падіння балки. Зазначає, що у разі не вчинення позивачем зазначених дій, то нещасного випадку і б не було. Згідно положень ст. 14 Закону України «Про охорону праці», встановлюються обов`язки працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів борони праці. Працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов`язаний негайно домити про це безпосереднього керівника або роботодавця. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалася), а ж страхового експерта з охорони праці (ст. 6 вказаного Закону). На роботодавця статтею 153 КЗпП України покладається обов`язок по створенню безпечних і нешкідливих умов праці. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про ну праці. Вважає, що TOB виконало покладений на нього обов`язок і створило безпечні і нешкідливі умови праці, однак через не виконання самими працівниками покладених на них обов`язків, за невиконання яких вони відповідають відповідно до ст. 14 Закону - самостійно, стався нещасний випадок. Відповідно до п. 5 постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа фізична чи юридична звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Зазначає, що таким чином, ТОВ є неналежним відповідачем по справі та звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди, оскільки остання заподіяна не вини. Більш того, єдина стаття чинного Кодексу законів про працю України, яка стосується відшкодування моральної шкоди (ст. 237-1), вказує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав її настання, яких налічується чотири. Серед перших умов настання такої відповідальності слід виокремити адже вина роботодавця є не тільки обов`язковою суб`єктивною ознакою, а й важливою соціальною категорією, зміст якої визначають характер і тяжкість протиправного діяння роботодавця. Другою умовою, за якої настає така відповідальність і, відповідно, обов`язок роботодавця відшкодувати моральну шкоду, є факт порушення роботодавцем законних прав особи. Заподіяння моральної шкоди - це наявність факту порушення законних прав працівника, що призводить до негативних змін у його житті внаслідок усвідомлення факту їх порушення та викликає у нього душевні, психічні або фізичні страждання. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Третьою умовою, з якою пов`язане настання відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, є протиправність дій роботодавця. Так, на роботодавця покладається активний (вчинення певних дій, передбачених чинним трудовим законодавством) і пасивний обов`язок (не порушувати трудові права працівників). Протиправність діяння заподіювана моральної шкоди (роботодавця) полягає в невиконанні ним своїх обов`язків щодо забезпечення законних трудових прав працівника, а також у порушенні ним законних трудових прав працівника, якщо це порушення призводить до душевних, психічних або фізичних страждань останнього. Останньою, четвертою і обов`язковою, умовою настання відповідальності за заподіяну працівникові моральну шкоду є причинний зв`язок протиправної поведінки роботодавця і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Відсутність причинного зв`язку означає, що моральна шкода заподіяна не поведінкою роботодавця, а іншими причинами. Вказує, що лише наявність усіх чотирьох вищезазначених умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, тоді як відсутність хоча б однієї з них свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог. Крім того, відповідно до зазначеної Постанови, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених моральних втрат, переживань, пориву усталених зв`язків, тощо, а тим більше не вказано з яких міркувань він виходить при визначенні розміру та доказів на їх підтвердження.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: Акт №1 про нещасний випадок (а.с.10-12), акт проведення розслідування нещасного випадку (а.с.13-15), довідки МСЕК (а.с.16, зворот а.с.16), виписка із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.17), трудова книжка (а.с.18-20), довідка (а.с.21), виписка-епікриз (а.с.27), трудова книжка (а.с.26), листок непрацездатності (а.с.28,29.30), товарні чеки (а.с.48-74).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: акт №1 про нещасний випадок (а.с.10-12), акт проведення розслідування нещасного випадку (а.с.13-15), довідки МСЕК (а.с.16, зворот а.с.16, 164, 165), виписка із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.17), трудову книжку (а.с.18-20), довідку (а.с.21), виписку-епікриз (а.с.27), трудову книжку (а.с.26,166 ), листок непрацездатності (а.с.28,29,30), наказ (а.с.167), так як ці докази стосуються заявлених вимог, а саме роботи позивача у відповідача, умов роботи, виникнення у позивача травми, його лікування, звільнення.

Суд вважає неналежним доказами товарні чеки (а.с.48-74), так як вони не стосуються предмету доказування.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені належні письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові та визнані належними і допустимими докази, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що позивач з 16.02.2017 року працював на підприємстві відповідача монтажником 5 розряду з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій та звільнений 8 серпня 2019 року через відсутність на роботі більше чотирьох місяців тимчасової втрати працездатності, що встановлено на підставі трудової книжки (а.с.18-20, 26 зворот, 166), наказу (а.с.167).

12 січня 2019 року о 7 год. 00 хв. позивач прибув на роботу на будівельний майданчик, протягом робочої зміни в составі бригади виконував роботу по монтажу стягуючих елементів балок першого ярусу пересипної станції №5. Близько 17 год. 00 хв. майстер дільниці ( керівник робіт) ОСОБА_5 дав завдання бригаді монтажників, до складу якої входив він, ОСОБА_1 , на розвантаження металоконструкцій з автомобільної платформи вантажного автомобіля DAF, біля пересипної станції №5 на тимчасову площадку складування та за допомогою гусеничного крану СКГ-401 рег№73690. При виконанні розвантаження монтажники ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 виконували роботи по стропуванню металоконструкцій та зачепленні їх на гак крану, в той час, як монтажники ОСОБА_4 та позивач виконували роботу по прийманню, складуванню та розстропуванню металоконструкцій. О 18 годині 00 хв. монтажники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконали стропування балки Б9-3 вагою 0,753 тн. довжиною 6,5 м, та шириною 0,4м за допомогою сталевого канатного чотиривікового стропу 4 СК 6,3?4500 мм, який був зачеплений на гак крану, два крюка якого зачепили за накручений на балку Б9-3 дріт O 6 мм, який служив для ув`язки вантажу при транспортуванні, та подали команду машиністу крану ОСОБА_6 на підйом та переміщення балки до місця складування. При підйомі, балка знаходилась в нерівному стані до горизонту та при спуску одна із сторін, де знаходився ОСОБА_4 , стала на землю, коли друга її сторона, з якої знаходився позивач, залишилась в підвішеному стані на висоті 3-х метрів. В той же час позивач переходив на інший бік балки та попрямував під підвішеною стороною балки, а коли він опинився під балкою, стався обрив дроту і балка впала, вдаривши позивача по правому плечу та придавила праву ногу до землі, внаслідок чого позивач був травмований та отримав «політравму». Вказані обставини встановлені актом розслідування нещасного випадку(а.с.13-15).

Позивач з 12.01.2019 року по 01.02.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України», що встановлено виписним епікризом (а.с.27).

Позивач з 01.02.2019 року по 06.02.2019 року у міській лікарні №11 проходив стаціонарне лікування, що встановлено випискою (а.с.17).

Позивач з 07.02.2019 року по 07.05.2019 року проходив стаціонарне лікування у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2», що встановлено листком непрацездатності серія №742554 (а.с.30).

Позивачу було встановлено кліничний діагноз: політравма, відкритий багатоуламковий перелом дистального епіметафізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, забита рана нижньої третини правової гомілки, відкритий перелом правої п`яткової кістки зі зміщенням уламків, забиті рвані рани правої гомілки з ушкодженням м`язів гомілки та ахілового сухожилля, забита рана правого надпліччя, що встановлено випискою-епікризом (а.с.27).

07.05.2019 року позивачу встановлена друга група інвалідності, визначена 80 % втрати працездатності, що встановлено довідками МСЕК (а.с.16, а.с. 16 зворот).

Даний нещасний випадок зі ОСОБА_1 , пов`язаний з виробництвом, що встановлено актом розслідування нещасного випадку (а.с.13-15).

ОСОБА_1 відчував біль, йому була проведена хірургічна операція, що вбачається з виписки-епікриза (а.с.27).

ОСОБА_1 8 серпня 2020 року звільнений з підприємства за ініціативою роботодавця через відсутність на роботі більше чотирьох місяців внаслідок тимчасової втрати працездатності, що встановлено наказом (а.с.167).

До взаємин між сторонами належить застосувати норми Конституції України, КЗпП України, Закону України «Про охорону праці», ЦК України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до висновків щодо застосування положень статей 153, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Верховний Суд також дійшов у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 219/9095/16-ц (касаційне провадження № 61-4772св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 265/379/16 (касаційне провадження № 61-5393св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 210/4786/16 (касаційне провадження № 61-8717св18), від 31 жовтня 2018 року № 592/3565/17 (касаційне провадження № 61-14410св18), від 05 грудня № 212/4799/17 (касаційне провадження № 61-36931св18) від 19 грудня 2018 року у справі № 219/5501/17 (касаційне провадження № 61-1431св18), виклавши позицію про покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди на роботодавця, з яким позивач перебував у трудових правовідносинах, з огляду на те, що професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків.

Отже, на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вже не було передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати позивачу моральної шкоди, то таку шкоду згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України позивачеві повинен відшкодовувати роботодавець, а, отже, відповідач.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як передбачено ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Суд приходить до переконання, що з дослідженого судом акту про нещасний випадок, вбачається, що ТОВ не виконало безпечних умов праці, а тому саме у зв`язку з порушенням роботодавцем прав позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, настали негативні для позивача наслідки у вигляді отримання травмування, що в свою чергу, потягнуло за собою стійку втрату професійної працездатності на 80% та завдали моральних страждань позивачу.

Суд вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача про те, що він не є відповідачем, які ґрунтуються на тому, що позивач порушив вимоги з охорони праці. При цьому, суд виходить з того, що створення належних умов праці є беззаперечним обов`язком роботодавця.

Суд вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача про те, що він не є відповідачем, які ґрунтуються на тому, що конкретні працівники ТОВ порушили вимоги з охорони праці. При цьому, суд виходить з того, що згідно ст.1172 ЦК України , юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Суд бере до уваги, що наявність порушень законодавства про працю встановлено актом розслідування, від 15.02.2019 року, яким встановлено, притягнути до відповідальності головного інженера, майстра дільниці та машиніста, тобто осіб, дії, яких призвели до нещасного випадку.

На підставі ст.ст. 15, 23 ЦК України позивач, як особа, яка зазнала фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, та у зв`язку з протиправною поведінкою до неї самої, має право на відшкодування моральної шкоди, яка їй завдана.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд, керуючись вимогами ст. 23 ЦК України, враховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадові особи якого не створили належних та здорових умов праці для позивача, глибину душевних страждань позивача, пов`язаних з таким станом його здоров`я, який викликав постійний біль, примушує періодично звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад життя позивача та потребує додаткових зусиль для його організації. Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження всі обставини, на які посилався позивач, а саме, страх, зниження соціального статусу для чоловіка, як головного годувальника родини, що є одним з найважчих стресів. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, з урахуванням вимог розумності та справедливості повинен бути визначеним у розмірі 100 000 грн. 00 коп. З урахування положень ч.1 ст.1167 ЦК України ця моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем, діями якого, пов`язаними з порушенням прав позивача на безпечні умови праці, завдана моральна шкода.

Таким чином, суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, звернувся до суду до відповідача за захистом свого права.

Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що часткове задоволення позову буду відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 23, 1167, 1168, 1172 ЦК України, ст.ст. 6, 9, 14, 39 Закону України «Про охорону праці», ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс», , що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Харцизька, буд. 11, прим. 2) - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» на користь ОСОБА_1 100 000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» в дохід держави 768 грн. 40 грн. у рахунок сплати судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 6 жовтня 2020 року.

Суддя В.М. Прасолов