ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 520/8283/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2448/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника ОСОБА_2 ,

зацікавлена особа Роздольненська сільська рада Каховського району Херсонської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року, постановленепід головуванням судді Калашнікової О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересована особа Роздольненська сільська рада Каховського району Херсонської області, яку згодом уточнила, про оголошення померлим її діда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення факту відкриття спадщини (т.1 а.с.3-4, 120-122).

Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що у місці постійного проживання її діда село Роздольне Каховського району Херсонської області немає відомостей про його місце перебування з 1999 року. Зазначала, що дід ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від якого мають доньку ОСОБА_5 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_6 ). Бабуся розповідала, що останні роки життя ОСОБА_3 поводив себе не адекватно, з явними порушеннями розладу психіки, а після його звільнення з КСП «Краса Херсонщини», в кінці жовтня 1999 року він поїхав до с.Журавне Жидачівського району Львівської області до своєї сестри та з тих пір відомостей про його місцезнаходження не було. На звернення у 1999 році бабусі до Жидачівського РВ УМВС України, останній 17 листопада 1999 року повідомив, що в кінці жовтня 1999 року ОСОБА_7 приїздив до с.Журавне до сестри ОСОБА_8 , яка його не прийняла і їй не відоме його місце знаходження; за медичною допомогою до Жидечівської лікарні він не звертався, до Жидечівського РВ міліції не доставлявся, тому було рекомендовано з метою розшуку звернутися до відділу міліції за місцем проживання. Родина докладала всі зусилля аби знайти ОСОБА_3 не тільки за допомогою правоохоронних органів, а й власноруч. Однак, зважаючи значні розлади психіки ОСОБА_3 , заявниця вважала, що він мав змогу втрапити в ситуацію, яка могла привести до летальних наслідків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (бабуся заявниці) померла.

Рішенням Роздольненської сільської ради від 30 листопада 2005 року ОСОБА_3 знято з реєстраційного обліку.

Зазначала, що у березні 2018 року їй стало відомо, що ОСОБА_3 виділено для оформлення у власність 2 земельні ділянки (пай) у с.Роздольне Каховського району Херсонської області, а відсутність свідоцтва про смерть не дає змогу оформити спадщину, що й стало підставою для звернення до суду.

Вважала, що бабуся ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після ОСОБА_3 17 листопада 1999 року (момент проведення перевірки правоохоронними органами), а її мати ОСОБА_9 спадщину не приймала та не має спору щодо спадкового майна, про що надала відповідну заяву.

На підставі наведеного, просила суд оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим з 17 листопада 1999 року та встановити факт відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 просила суд лише оголосити ОСОБА_3 померлим з 17 листопада 1999 року (т.1 а.с.137-140, 142-144).

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 02 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_3 відмовлено (т.1а.с.161-163).

Рішення суду мотивовано тим, що суду не надано доказів того:

- що для ОСОБА_3 с.Родольне Каховського району Херсонської області до 1999 року було місцем постійного проживання;

- чи приймала ОСОБА_9 (мати заявниці) спадщину після своєї матері ОСОБА_4 та з яких підстав не прийняла спадщину після свого батька ОСОБА_3 ,

тому повважав заяву ОСОБА_1 недоведеною і такою, що не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити її заяву про оголошення ОСОБА_3 померлим (т.1 а.с.203-204).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив всіх обставин, на які посилалася заявниця, та не врахував того, що відсутність ОСОБА_3 протягом трьох років у місці його постійного проживання є достатньою підставою для визнання його померлим. Відносно не надання доказів щодо не прийняття спадщини ОСОБА_9 зазначала, що спадщина після ОСОБА_3 відкрилась з моменту оголошення його померлим і відповідно в установленому законом порядку починається процедура з її прийняття та спадкові дії.

Правом відзиву на апеляційну скаргу Роздольненська сільська рада Каховського району Херсонської області не скористалась.

В судове засідання 06 жовтня 2020 року з`явилась представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , інші учасники справи, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились (т.2 а.с.13-16). Представник заінтересованої особи надав суду заяву про проведення судового засідання без їх участі, зазначивши, що з позовом ознайомлені, заперечень не мають (т.1 а.с.235-236, 246). При таких обставинах, за правилами ч.2 ст.372 ЦПК України перешкод розгляду справи в суді апеляційної інстанції немає.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , яка в свою чергу є матерію заявниці (т.1 а.с.64). При цьому ОСОБА_5 після укладення та розірвання шлюбів змінювала прізвище на:

- ОСОБА_10 20 листопада 1981 року (т.2 а.с.59,61);

- ОСОБА_11 12 травня 1987 року (т.2 а.с.60,66);

-Ян 21 листопада 2006 року (т.2 а.с.62,63).

З 10 січня 1989 року по 16 червня 1995 рік ОСОБА_3 працював у КСП «Краса Херсонщини», звідки був звільнений 16 червня 1995 року за власним бажанням (т.1 а.с.11).

ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , звідки 16 грудня 2005 року знятий з реєстрації місця проживання за рішенням виконкому № 153 від 30 листопада 2005 року. Відомості щодо реєстрації факту смерті ОСОБА_3 станом на 01 квітня 2018 року відсутні (т.1 а.с.9). При цьому, у довідці виконавчого комітету Роздольненської сільської ради Каховського району Херсонської області від 10 березня 2020 року зазначено, що ОСОБА_3 був зареєстрований за вказаною адресою до 14 грудня 2005 року (т.2 а.с.23).

На території Роздольненської сільської ради Каховського району Херсонської області ОСОБА_3 не проживає з 1999 року (т.2 а.с.23).

За інформацією головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26 червня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку у Каховському відділі ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області до 01 листопада 2000 року та отримував пенсію за віком за період з 10 травня 1997 року по 31 серпня 1999 року. Пенсійні виплати протягом з 01 вересня 1999 року по 31 жовтень 2000 рік нараховувались, але не отримувались. У зв`язку з тривалим неотриманням пенсії виплата пенсійних коштів призупинена з 01 листопада 2000 року (т.2 а.с.19).

У відповідь на звернення ОСОБА_4 начальник Жидачівського РВ УМВС України 17 листопада 1999 року повідомив, що ОСОБА_3 в кінці жовтня 1999 року приїздив у с.Журавне до сестри ОСОБА_8 , яка його не прийняла і їй не відоме його місце знаходження; за медичною допомогою до Жидечівської лікарні він не звертався, до Жидечівського РВ міліції не доставлявся. ОСОБА_4 з приводу розшуку чоловіка рекомендовано звернутися до відділу міліції за місцем проживання (т.1 а.с.11а).

Матеріали справи не містять даних про звернення до відділу міліції за місцем проживання в Херсонській області з приводу розшуку ОСОБА_3 та його результати.

Згідно з листом міськрайнного управління у Каховському районі та м.Новій Каховці Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 23 червня 2018 року за № 0-21-0.181-283/119-18 ОСОБА_3 значиться у списку, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Краса Херсонщини» за №76, розмір Земельної частки (паю) складає 3,15 умовних кадастрових гектар (т.1 а.с.66а).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (т.1 а.с.65).

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_9 від 12 червня 2019 року, в якій остання підтвердила доводи та факти, викладені в заяві ОСОБА_1 , та просила визнати її батька ОСОБА_3 померлим. Зазначила, що не претендує на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 ; спадщину не приймала; на момент смерті з ОСОБА_3 не проживала; із заявами про прийняття спадщини не зверталась; спору щодо спадкового майна між нею та ОСОБА_1 немає (т.1 а.с.149).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

За нормою ч.ч.1,3 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч.1 ст.46 ЦК України (в редакції на час звернення до суду) фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку протягом шести місяців. Аналогічна норма міститься у ст.21 ЦК УРСР, що діяв до 01 січня 2004 року.

Отже наведеною нормою права визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У відповідності до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст ч.1 ст. 46 ЦК України (ст.21 ЦК УРСР).

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням положень ст.46 ЦК України, дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для припущення смерті ОСОБА_3 , тому за недоведеність відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 ні є спадкоємцем першої черги за законом після ОСОБА_3 , а отже і зацікавленою особою у визнанні факту, що має юридичне значення, яка може звернутись до суду з даною заявою.

Так, позиція ОСОБА_1 про те, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 є хибною, оскільки нормами цивільного законодавства передбачено, що спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Вказана норма міститься як у ст.1261 і ч.1 ст.1266 ЦК України, в редакції з 01 січня 2004 року, так і в ст.529 ЦК УРСР, яка діяла до 01 січня 2004 року.

Отже, у разі встановлення дати смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємцями першої черги за законом будуть його дружина ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_12 . Відповідно після смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) спадкоємцем першої черги за законом є лише ОСОБА_12 .

Таким чином, заявниця ОСОБА_1 ні є особою, яка заінтересована у встановлені юридичного факту.

Колегія суддів не може прийняти до уваги заяву ОСОБА_9 від 12 червня 2019 року, що міститься у томі 1 на аркуші справи 149, з огляду на те, що вона не завірена належним чином та не є належним та допустимим доказом у розумінні вимог цивільного процесуального законодавства.

Крім того, за положеннями ст. 305 ЦПК України заява про оголошення фізичної особи померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси із заявою про оголошення померлим ОСОБА_3 (т.1 а.с.3-4). При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 в м.Одесі та Одеській області не зареєстроване (т.1 а.с.243). Суду апеляційної інстанції надані копії акту обстеження від 05 жовтня 2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 2010 року мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , та договору оренди квартири від 03 квітня 2010 року за вказаною адресою (т.2 а.с.21,22). Однак, надані документи оформлені з порушенням встановлених норм, тому ні є належними доказами проживання ОСОБА_10 за вказаною адресою.

Так, акт обстеження фіксує встановлені факти або дії конкретних осіб і складається безпосередньо за місцем встановлення зазначеного факту у присутності свідків (сусідів).

Наданий суду акт обстеження складений лише однією особою, яка ні є сусідкою заявниці ОСОБА_13 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в той час як обстежувалась квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

З копії договору оренди від 03 квітня 2010 року не вбачається ім`я та по батькові орендатора.

При цьому матеріали справи містять низку заяв, в яких заявниця зазначала, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що відноситься до Приморського району м.Одеси (т.1 а.с. 25а,55,79,110,133,135).

Кореспонденцію від апеляційного суду за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 жодного разу не отримала, тому вона поверталась до суду з відміткою причини невручення: «за закінченням встановленого строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.1 а.с.231-234, 250-250а, т.2 а.с.5-5а,13-14). Так само і в суді першої інстанції, за зазначеною адресою ОСОБА_1 жодного разу не отримувала кореспонденцію від суду (т.1 а.с.42-42а,127-127а).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 02 липня 2019 року зміні в мотивувальній частині, в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 08 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді :