Постанова

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 755/12875/16-ц

провадження № 61-9895св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року у складі судді Катющенко В. П. на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Українець Л.Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства трест «Київміськбуд-6» (далі - ПрАТ трест «Київміськбуд-6»), яке було змінено на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві (далі - УВД Фонду) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом - путівка за 2015 року.

Позов обґрунтований тим, що 01 березня 1984 року при спорудженні «Водогрязелечебницы», за адресою: АДРЕСА_1 , він отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом 1-ї групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100% втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів.

18 квітня 2015 року він звернувся до ПрАТ трест «Київміськбуд-6», заподіювача шкоди, з вимогою оплатити вартість путівки в спеціалізований спинальний санаторій м. Саки.

21 квітня 2015 року ПАТ трест «Київміськбуд-6» відмовився оплатити вартість путівки.

Потребу в санаторно-курортному лікуванні визначено висновком МСЕК: «Справка ВТЗ-20 № 033365 о нуждаемости в дополнительных видах помощи от 28 липня 1988 года» и от 31 июля 2001 года » відповідно до яких « Нуждается в санаторно - курортном лечении , с сопровождающим». Згідно з медичним висновком ЛКК № 679/15 від 29 березня 2002 року за станом здоров`я потребує санаторно-курортного лікування у м. Саки з супроводжуючим».

Завдану моральну шкоду: моральні страждання, нервування, душевне хвилювання, фізичну біль, порушення сну, порушення стосунків з оточуючими людьми, вимушене пристосування до гірших змін у житті, зайві затрати зусиль на організацію свого життя, з причини ненадання та неоплати путівки в 2015 році, він оцінює в 135 178, 56 грн (вартість путівки).

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд надати путівку у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або придбати путівку у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або оплатити вартість санаторно-курортної путівки для нього та путівки для супроводжуючої особи (без лікування) у спеціалізований спинальний санаторій ім. Н. Н. Бурденко м. Саки в розмірі 135 178,56 грн за 2015 рік, оплатити вартість проїзду його та супроводжуючої особи туди й назад у розмірі 3 150,36 грн, відшкодувати моральну шкоду - 135 178, 56 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року, в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році у Голосіївському відділі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, та надалі не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою.Позивач не надав будь-яких відомостей на підтвердження понесених душевних хвилювань, моральних переживань, внаслідок протиправності дій відповідача.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що суд не може ухвалити рішення про стягнення певної суми поза визначеною законом процедурою виплати витрат на санаторно-курортне лікування потерпілої особи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

26 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

16 березня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Фонд створив непереборну систему, яка ускладнила та унеможливила отримати путівку в літній період у визначений лікарем та ЛКК санаторій, що суперечить Конституції України.

Згідно із висновком МСЕК, довідкою від 28 липня 1988 року ВТЕ-20 № 033365, медичним висновком від 29 березня 2002 року ЛКК № 679/15 за станом здоров`я позивач потребує санаторно-курортного лікування у м. Саки з супроводжуючою особою. Заявник звернувся до відповідача із вимогою про оплату вартості путівки на лікування, однак йому протиправно відмовлено.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив УВД Фонду на касаційну скаргу мотивований тим, що позивач особисто відмовився від отримання будь-яких соціальних виплат і послуг шляхом закриттям рахунку, на який вони проводились, подавши заяву від 13 грудня 2004 року, в якій виявив бажання відмовитися від будь яких виплат УВД Фонду, на підставі якої управління в установленому законом порядку припинило всі страхові виплати, зокрема забезпечення санаторно-курортним лікуванням.

Доводи касаційної скарги аналогічні обгрунтуванню позовної заяви.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ (далі - Закон №460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у лютому 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 01 березня 1984 року ОСОБА_1 при будівництві «Водогрязелечебницы», за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок нещасного випадку (падіння з висоти), отримав трудове каліцтво, про що складений акт № 91 про нещасний випадок на виробництві та акт від 12 березня 1984 року.

Згідно з довідкою серії ВТЕ-20 № 033365, виданою лікарсько-трудовою експертною комісією, позивачу встановлена інвалідність першої групи безстроково зі 100 % втратою професійної працездатності.

Відповідно до довідки про результати виявлення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потребі в додаткових видах допомоги, складеної 31 липня 2001 року спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією внаслідок проведеного огляду ОСОБА_1 потребує санаторно-курортного лікування.

Зазначене також підтверджується медичним висновком від 29 березня 2002 року № 679/15.

21 березня 2017 року позивач звернувся до УВД Фонду із заявою, просив надати йому путівку у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючою особою, або придбати путівку у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючою особою, або оплатити вартість санаторно-курортної путівки для нього та путівки для супроводжуючої особи (без лікування) у спеціалізований спинальний санаторій ім. М. Н. Бурденка у м. Саки у розмірі 135 178, 56 грн за 2015 рік; оплатити вартість проїзду його та супроводжуючої особи у розмірі 3 150,36 грн.

До поданої заяви позивач долучив рахунок на оплату від 17 березня 2017 року № УС00-000247 та довідку про вартість проїзду.

УВД Фонд для вирішення питання запропонував позивачу подати заяву встановленої форми про відновлення страхових виплат та витрат на медико-соціальну допомогу, від яких він відмовився 13 грудня 2004 року та надати необхідні документи.

Відповідно до акта від 09 червня 2004 року № 10/148 СУ-54 ВАТ Трест «Київміськбуд» передало, а УВД Фонду передало особову справу потерпілого на виробництві ОСОБА_1 №10/184-476.

УВД Фонду винесло постанову від червня 2004 року № 10/476 10 про продовження ОСОБА_1 раніше призначеної страхової виплати.

Страхові виплати ОСОБА_1 проводило УВД Фонду в повному обсязі з червня до листопада 2004 року включно, проте 30 листопада 2004 року Московське відділення Ощадбанку № 5398/442 повернуло нараховані за жовтень та листопад місяці кошти з припискою «повернуто в зв`язку з закриттям особового рахунку» ОСОБА_1 .

Постановою УВД Фонду від 10 грудня 2004 року № 09/592-3м ОСОБА_1 припинено з 01 грудня 2004 року страхову виплату та соціальні послуги у зв`язку з відмовою отримувати кошти від Фонду та закриття особового рахунку в банку.

ОСОБА_1 надав відповідачу лист від 13 грудня 2004 року, в якому зазначив, що заяву до управління про відмову отримувати будь-які кошти він відправив 12 листопада 2004 року, отримувати будь-які кошти від організації, яка нав`язує свої послуги та виплати, з якою він не бажає мати ніяких відносин, він відмовляється.

Постановою УВД Фонду від 20 грудня 2004 року № 09/592 ОСОБА_1 припинено з 01 грудня 2004 року страхову виплату та соціальні послуги на підставі його заяви від 13 грудня 2004 року.

УВД Фонду неодноразово листами зверталось до ОСОБА_1 з пропозицією написати заяву про отримання страхових виплаи, на що отримувало категоричну відмову.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позовні вимоги у справі, яка переглядається, стосуються відмови УВД Фонду у виплаті позивачу санаторно-курортної путівки із супроводжуючим за 2015 рік та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частинами першою та другою статі 4 Закону Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Одними із принципів соціального страхування, відповідно до пунктів 1 та 3 частин першої статті 3 Закону, зокрема, є законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування та державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 6 Закону рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою, відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно з статтею 9 Закону основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 44 Закону Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Згідно зі статтею статті 17 Закону спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Фонд є суб`єктом владних повноажень, наділений владними управлінськими функціями.

ОСОБА_1 звернувся до суду у зв`язку з тим, що УВД Фонду не вирішило питання та фактично відмовило йому в оплаті вартості путівки на лікування, що належить до виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Ураховуючи принципи, функції УВД Фонду та зміст положень вищезазначених норм права, за предметним та суб`єктним складом цей спір має ознаки публічно-правових правовідносин, а отже підвідомчий адміністративній юрисдикції.

Відповідний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 360/1438/16а, провадження № 11-350апп18.

Відповідна судова практика викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2018 року, справа № 755/5798/17, провадження № 61-195св17, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року, справа № 755/5839/18, провадження № 61-47276св18.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги, зокрема, має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі.

З урахуванням висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа № 145/166/18, провадження 14-524 цс19, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови він може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 400, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко