ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3196/19 Номер провадження 22-ц/814/239/20Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2019 року у складі судді Гольник Л.В.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В квітні 2019 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № -028117 від 03.08.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у загальному розмірі 24711 грн. 10 коп. та понесених судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 03.08.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» та ОСОБА_1 було укладено договір № -028117 про надання позики. Вказаний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання нею певних дій, які свідчать про укладення договору, а саме надіслання СМС-повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін» на електронну адресу ТОВ «Фінансова компанія є гроші». На підставі вказаного договору на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики у розмірі 3000 грн. зі строком повернення коштів до 02.09.2018 року включно та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 2% за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 15.01.2019 року заборгованість склала 24711 грн.

15 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ТОВ «ФК «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, за яким позикодавцем було відступлено позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2019 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» суму заборгованості за договором надання позики № -028117 від 03.08.2018 року в розмірі 14 061 грн., 1921 грн. судових витрат, а всього - 15 982 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, викладені в позовній заяві щодо порушення відповідачем зобов`язання за договором позики.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції її було позбавлено права прийняти участь у розгляді справи, оскільки копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами та судових повісток вона не отримувала.

Також заперечує факт укладення договору з позикодавцем і зазначає, що позивачем в суді першої інстанції не доведено обставини, що Договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com.

Вказує, що текст договору про надання позики на умовах фінансового кредиту не є таким, що підписаний відповідачем в розумінні статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки не містить її електронного підпису, а тому не може бути письмовим доказом погодження істотних умов кредитного договору.

Крім того, вона заперечує проти отримання нею коштів відповідно до вказаного договору позики, адже це не підтверджується належними та допустимими доказами, а додане платіжне доручення не містить жодного підпису та відтисків печатки.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

По справі судом встановлено, що 03.08.2018 року між ТОВ «Фінансова Компанія Є Гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір № -028117 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https//e-groshi.com і виконання нею певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору.

Підписом, згідно якого відповідач погодилася на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС повідомлення з кодом 125064, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін» (а.с.18).

Згідно умов договору позикодавець надав відповідачці кредит в сумі 3 000 грн. строком на 31 день (п. 5.2 Договору). Дата повернення позики - не пізніше 23:00, 02.09.2018 включно (п. 5.4 Договору).

Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1 461 грн. за 31 день, що підтверджується графіком розрахунків до договору (а.с.19).

Факт перерахування грошових коштів за договором в розмірі 3000 грн. відповідачці ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням № 5313 від 03.08.2018 року на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 26).

Згідно розрахунку позивача станом на 15.01.2019 року заборгованість відповідачки по договору складає 24711 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. - заборгованості за кредитом; 9561 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 12150 грн. - заборгованості за пенею (а.с. 20-25).

15 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» та ТОВ «ФК Є Гроші» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, відповідно до якого клієнт - ТОВ «ФК Є Гроші» відступив Фактору - позивачу по справі свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі за договором № -028117 від 03.08.2018 року, що підтверджується копією договору та витягом з акту прийому-передачі Прав Вимоги згідно договору факторингу.

Листом-повідомленням від 04.01.2019 року № 21 відповідачка повідомлялася ТОВ «ФК Є Гроші» про відступлення своїх прав вимоги по договору № -028117 від 03.08.2018 року позивачу, що підтверджується копією повідомлення (а.с. 47) та копією реєстру відправленої кореспонденції (а.с. 48).

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ФК «Преміум Актив», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними, допустимим та достатніми доказами підтверджено факт укладення між сторонами кредитного договору та порушення відповідачем зобов`язань за договором, і як наслідок, утворення заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача. Визначаючи суму заборгованості, суд погодився з розрахунком позивача, проте дійшов висновку про зменшення розміру пені до 1500 грн. на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції щодо розміру заборгованості відповідача повною мірою погодитися не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII та Законом України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно частини першої статті 13 Закону «Про споживче кредитування» у редакції, що діяла на час укладення спірного договору, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача (частини перша, друга статті 14 Закону № 1734-VIII).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщена на веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку.

Такі дії сторін відповідають приписам статей 6, 627, 1046, 1047 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом форми правочину.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції щодо виникнення у відповідачки обов`язку повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів того, що нею підписано електронним цифровим підписом заявку на укладання договору позики, та відсутності відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП відхиляються апеляційним судом, оскільки спірний договір було укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що за нормами Закону України «Про електронну комерцію» є одним із способів волевиявлення сторони на укладення договору та має правові наслідки письмового правочину. Крім того, факт отримання позики саме відповідачкою підтверджується платіжним дорученням № 5313 від 03 серпня 2018 року про перерахування коштів у сумі 3000 грн. на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , а також повідомленням системи «Platon», яка містить відомості про дату операції 03.08.2018р., суму операції 3000 грн., номер картки та номер транзакції.

Апелянтом не спростовані зазначені докази, якими підтверджено факт отримання нею коштів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частинами першою, третьою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За умовами договору сторін (п. 3.2., 7.1., Додаток 1) сума процентів за користування позикою становить 1 461 грн. за 31 день. У випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Враховуючи, що договір про надання позики від 03 серпня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив», та ОСОБА_1 укладений на один місяць і зазначено в договорі дату повернення позики - не пізніше 23:00 годин 02 вересня 2018 року включно, підстав для стягнення процентів за користування кредитом та пені після спливу визначеного договором строку кредитування немає.

Таким чином, до стягнення з відповідача ОСОБА_1 підлягає сума одержаної позики - 3000 грн. та розмір обумовлених договором процентів в межах строку кредитування - 1461 грн., у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми заборгованості за договором.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, змінюючи рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2019 року змінити в частині розміру заборгованості за договором № -028117 від 03 серпня 2018 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» з 14 061 грн. до 4 461 грн.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» 346,74 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна