Провадження № 2-о/161/175/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі :

головуючого судді - Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Перша Луцька нотаріальна контора Волинської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

01.07.2020 року заявниця звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2000 року після смерті її чоловіка їй належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівля та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою приватизації земельної ділянки біля вказаного будинку вона звернулася в Управління земельних ресурсів, де їй повідомили, що Свідоцтві про право на спадщину за законом її ім`я помилково зазначено « ОСОБА_1 », в той час, коли в усіх інших документах « ОСОБА_1 », а тому відповідну документацію оформити не виявляється за можливе. Враховуючи викладене, просить суд встановити факт приналежності їй свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.11.2000 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою, реєстраційний № 4-3023.

До початку судового засідання представником заявника було подано до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені вимоги вона підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 26).

Представник заінтересованої особи - Першої Луцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, також подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника заінтересованої особи (а.с. 24).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 та після смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із дерев`яного житлового будинку, житловою площей 71,6 кв.м., біля якого розташовані наступні будівлі та споруди: сарай «Б-1», сарай «б», сарай «В-1», гараж «Д-1», гараж «д», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10.11.2000 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Троц Ю.Б. в межах спадкової справи № 910/2000, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 4-3023, щодо спадково майна, яке лишилося після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якого входить 1/2 частка вищевказаного житлового будинку.

У своїй заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 зазначає, що вона немає змоги приватизувати земельну ділянку біля будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у Свідоцтві про право на спадщину за законом її ім`я помилково зазначено « ОСОБА_1 », однак вірне написання її імені - « ОСОБА_1 ».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані заявником докази у своєму взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Троц Ю.Б. при видачі 10.11.2000 року ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 4-3023, було допущено помилку, а саме: невірно вказано ім`я заявниці, « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 ». Те, що у свідоцтві про право на спадщину за законом від 10.11.2000 року допущено помилку, підтверджується особистими документами заявниці, а саме: паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , де у графі «ім`я» вказано - « ОСОБА_1 » (а.с. 3) та карткою платника податків (РНОКПП) за № НОМЕР_2 , виданою « ОСОБА_1 » (а.с. 16).

Зазначене у своїй сукупності, дає підстави для висновку, що у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 10.11.2000 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Троц Ю.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 4-3023, було допущено помилку, що позбавляє заявника можливості усунути її в позасудовому порядку.

Встановлення належності правовстановлюючих документів має для ОСОБА_1 юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з правом приватизації нерухомого майна, а також правом володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю в повній мірі.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Перша Луцька нотаріальна контора Волинської області, про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Перша Луцька нотаріальна контора Волинської області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт приналежності ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 листопада 2000 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Троц Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 4-3023.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 12 жовтня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.