КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Київ

Справа № 754/16761/19 Головуючий у суді першої інстанції: Зотько Т.А.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11142/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою адвоката Конюшка Дениса Борисовича представника ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України» (далі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Просило стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 148 955, 96 грн.; та судовий збір в розмірі 2 234, 95 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що 12 грудня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Porsche Cayenne» д.н.з. НОМЕР_1 «Каско Класичне» № -0000009.

24 червня 2018 року в результаті протиправних дій невстановленого кола осіб було викрадено чотири колеса та дві передні фари застрахованого автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 .

Того ж дня позивачем було отримано повідомлення про настання події, а 18 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування.

18 вересня 2018 року позивач здійснив страхове відшкодування відповідачу за Договором добровільного страхування в розмірі 202 106, 79 грн.

14 лютого 2019 року на адресу позивача надійшла вимога, щодо надання інформації та документів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 12 лютого 2019 року за вих. № 2260/13-8, щодо надання відповідної інформації та копій документів.

Підставою для звернення стала скарга відповідача до Нацкомфінпослуг, про не згоду з розміром виплаченого страхового відшкодування.

21 лютого 2019 року позивач надав відповідні пояснення та документи за вих. № 128-ЮР.

За результатом розгляду, Нацкомфінпослуг листом від 06 березня 2019 року за вих. № 4390/13-8 повідомило позивача про призначення дати розгляду скарги та надало Акт про правопорушення, вчинені ПАТ «СК «Євроінс Україна» на ринку фінансових послуг від 05 березня 2019 року № 185/13-4/15.

Не погоджуючись з висновком Нацкомфінпослуг, позивач 20 березня 2019 року за вих. № 206-ЮР направив заперечення на акт.

За результатом проведеної перевірки, Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження від 21 березня 2019 року № 434 «Про застосування заходу впливу до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», згідно з яким у термін до 11 квітня 2019 року зобов`язано позивача усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити про зазначене регулятора. Відтак, позивачем 08 квітня 2019 року було видано наказ «Про скасування страхового акту № 18503/18 про виплату страхового відшкодування», згідно якого розмір страхового відшкодування становить 53 110, 83 грн., а кошти у розмірі 148 955, 96 грн. підлягають поверненню як такі, що отримані без достатніх на те підстав, про що 10 жовтня 2019 року було повідомлено регулятора.

У зв`язку з виявленими фактами та з метою приведення правовідносин з відповідачем у правове поле, позивачем були направлені претензії датовані від 10 квітня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, щодо повернення коштів у розмірі 148 995, 96 грн., які станом на день звернення до суду, відповідачем не задоволено.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року позовні вимоги ПАТ «СК «Євроінс України» задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції адвокат Конюшко Д.Б. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не було надано належної оцінки доказам, висновки суду першої інстанції є помилковими.

В скарзі зазначив, що страхове відшкодування в розмірі 202 106, 79 коп. було здійснено правомірно, згідно акту огляду від 24 червня 2018 року зафіксовано відсутність на застрахованому транспортному засобі чотирьох коліс та двох передніх фар.

Посилання позивача на п. 3.2.2 Умов Добровільного страхування наземного транспорту вважає безпідставними, оскільки вони не розповсюджуються на даний страховий випадок, оскільки крім викрадених 4-х коліс, застрахованого транспортного засобу були викрадені ще дві передні фари, що свідчить про те, що ця обставина виключає застосування до даної ситуації положення п. 3.2.2 Умов.

Заперечував проти Акту Нацкомфінпослуг про правопорушення, вчинене ПАТ «СК «Євроінс Україна», на ринку фінансових послуг № 185/13-4/15 від 05 березня 2019 року та Розпорядженням «Про застосування заходів впливу до ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» № 434 від 21 березня 2019 року.

Вважає, що відсутні підстави для повернення позивачу коштів в розмірі 148 955, 96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 грудня 2017 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № -0000009 добровільного страхування наземного транспорту «Каско Класичне». Об`єктом страхування за умовами договору виступає транспортний засіб «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 .

24 червня 2018 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про подію № 18503, що має ознаки страхового випадку.

18 липня 2018 року - ОСОБА_1 звернувся із заявою Вх. № 1224 про виплату страхового відшкодування по справі 18503.

24 червня 2018 року представником ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було проведено огляд транспортного засобу «Porsche Cayenne», та складено Акт огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано відсутність на застрахованому транспортному засобі чотирьох коліс та двох передніх фар автомобіля.

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було прийнято рішення про виплату на рахунок ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 202 106, 79 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1266 від 18 вересня 2018 року.

12 березня 2020 року Нацкомфінпослуг видало Акт про правопорушення, вчинені ПАТ «СК «Євроінс Україна» на ринку фінансових послуг від 05 березня 2019 року № 185/13-4/15.

Не погоджуючись з висновком Нацкомфінпослуг, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 20 березня 2019 року за вих. № 206-ЮР направило заперечення на акт про правопорушення.

За результатом проведеної перевірки, Нацкомфінпослуг прийняло розпорядження від 21 березня 2019 року № 434 «Про застосування заходу впливу до ПАТ «СК «Євроінс Україна», на підставі того, що ПАТ «СК «Євроінс Україна» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 не у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту -0000009.

Вважало, що ПАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило страхове відшкодування Відповідачу за викрадені чотири колеса та дві передні фари застрахованого у позивача ТЗ «Porsche Cayenne», в той час як відповідно до п.п. 3.2.2 п. 3.2 розділу 3 Умов добровільного страхування наземного транспорту, що є невід`ємним додатком Договору страхування, «до страхових випадків (випадків, що мають ознаки страхового) також не відносяться викрадення виключно тенту, шин, ковпаків дисків застрахованого ТЗ».

Зобов`язало ПрАТ «СК «Євроінс Україна» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 14 вересня 2019 року, включно.

08 квітня 2019 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було видано наказ № 62 «Про скасування страхового акту № 18503/18 про виплату страхового відшкодування», у відповідності до якого ОСОБА_1 було сплачено розмір страхового відшкодування у розмірі 202 106, 79 грн. Зобов`язано вжити всіх необхідних заходів для повернення (стягнення) зі страхувальника по Договору страхування № -0000009 від 12 грудня 2017 року грошових коштів (частини страхового відшкодування) у розмірі 148 995, 96 грн. як такі, що отримані без достатніх на те підстав.

На підставі зазначених рішень було складено страховий Акт № 23377/19 від 09 квітня 2019 року та розрахунок до нього, згідно якого сума страхового відшкодування за Договором страхування № -0000009 від 12 грудня 2017 року, становить 53 110, 83 грн., що включала в себе вартість двох нових передніх фар автомобіля «Porsche Cayenne», та робіт, щодо їх встановлення, оскільки викрадення фар визнається страховим випадком і щодо цих запчастин не передбачені винятки, як щодо шин, ковпаків, дисків.

10 квітня 2019 року та 01 жовтня 2019 року повторно позивачем надіслано на адресу відповідача претензії, в яких просить перерахувати страхове відшкодування в розмірі 148 995, 96 грн., на користь ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», однак ОСОБА_1 не вжив заходів щодо відшкодування коштів.

Задовольняючи позов ПАТ «СК «Євроінс Україна», суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач сплатив відповідачу кошти у розмірі 148 995, 96 грн. за матеріальну шкоду, відшкодування якої не передбачено умовами Договору страхування, що є належною правовою підставою для відшкодування (повернення) страховику ОСОБА_1 коштів, що були отримані останнім без достатніх на те підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Відповідно до положень ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються не незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зазначена норма закону застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації.

Зі змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Згідно приписів статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за результатами розгляду справи за позовом страхової компанії про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування, дійшов вірного висновку про те, що особа зобов`язана повернути грошові кошти страховій компанії, оскільки підстава, на якій кошти були набуті, відпала.

Така підстава відпала у зв`язку з тим що відповідно до п.п. 3.2.2 п. 3.2 розділу 3 умов Договору добровільного страхування наземного транспорту чітко передбачено виключний перелік запчастин, викрадення яких не є страховим випадком. В цьому переліку, в тому числі наявні шини, ковпаки, диски автомобіля та немає фар. Отже, викрадення коліс транспортного засобу не може визнаватися страховим випадком за Договором страхування, в той час як викрадення фар є страховим випадком.

Інший висновок суду першої інстанції не відповідав би законності та обґрунтованості судового рішення. Суд першої інстанції вірно встановив правову природу п.п. 3.2.2 п. 3.2 розділу 3 умов Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин - принцип свободи договору.

За умовами договору добровільного страхування, позивач зобов`язаний відшкодувати відповідачу витрати пов`язані з викраденням передніх двох фар.

Викрадення коліс не є страховим випадком, а тому за умовами договору не відшкодовуються.

Наданий апелянтом висновок лінгвістичного дослідження, щодо трактування спірного положення договору, колегія суддів не приймає, оскільки вважає такий доказ неналежним та недопустимим і даній справі.

У ч. 2 ст. 213 та ст. 637 ЦК закріплено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (умов договору).

Статтею 213 ЦК визначено суб`єктів тлумачення правочину (частини 1, 2 ст. 213 ЦК та правила тлумачення правочину (частини 3, 4 ст. 213 ЦК).

Суб`єктом тлумачення правочину насамперед є його сторона (сторони).

Правила тлумачення правочину мають застосовуватися і в разі автентичного тлумачення правочину його сторонами, і в разі тлумачення правочину судом. Але якщо в разі автентичного тлумачення ця норма має рекомендаційний характер, то в разі випадку тлумачення змісту правочину судом застосування правил ч. 3 і ч. 4 ст. 213 ЦК є обов`язковим.

Відповідно до вказаних норм під час тлумачення змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо і в такий спосіб неможливо визначити справжню волю осіб, що вчинили правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, які мають істотне значення.

Суд наділений повноваженнями вирішувати вказані вимоги лише за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов`язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Доводи апелянта ґрунтуються на довільному трактуванні п.п. 3.2.2 п. 3.2 розділу 3 умов Договору добровільного страхування.

Акту огляду від 24 червня 2018 року відповідно до якого зафіксовано відсутність на застрахованому транспортному засобі чотирьох коліс та двох передніх фар не є підставою для виплати страхового відшкодування за викрадення коліс автомобіля.

Акт Нацкомфінпослуг про правопорушення, вчинене ПАТ «СК «Євроінс Україна», на ринку фінансових послуг № 185/13-4/15 від 05 березня 2019 року та Розпорядження «Про застосування заходів впливу до ПАТ «СК «Євроінс Україна»» № 434 від 21 березня 2019 року, апелянтом не оспорювався.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «СК «Євроінс Україна».

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Конюшка Дениса Борисовича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А. А. Пікуль