Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1484/17 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Бірюченка Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №274/1484/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року представник в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст.1272,1276 ЦК України, звернулася до суду із позовом до виконкому Бердичівської міської ради про визначення додаткового строку для подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердичеві, у два місяці після набрання рішенням законної сили. Вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 є бабою позивача по матері. Із 2000 року ОСОБА_1 разом із батьками проживав у Бердянську Запорізької області та про смерть баби дізнався 07 березня 2017 року, коли приїхав у м. Бердичів. Мати позивача, ОСОБА_4 , мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » та померла у 2011 році. Мати позивача із своєю матір`ю не спілкувалася з невідомих для ОСОБА_1 причин.

За заявою представника позивача від 25 квітня 2018 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року, з урахуванням ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2018 року про виправлення описки, в порядку ст.51 ЦПК України замінено неналежного відповідача - виконавчий комітет Бердичівської міської ради на ОСОБА_2 (а.с.52,56-57,62).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року провадження у справі закрито із посиланням на положення п.7 частини першої ст.255 ЦПК України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає безпідставним висновок суду про те, що ОСОБА_2 померла ще до пред`явлення позову, оскільки спочатку ним позову пред`явлено до ОСОБА_2 не було, а він звертався до виконавчого комітету Бердичівської міської ради. Суд затягнув розгляд справи на три роки, що суперечить усім розумним строкам розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження на підставі п.7 частин першої ст.255 ЦПК України, тобто, якщо настала смерть фізичної особи та спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд першої інстанції виходив із того, що дієздатність ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю (30 березня 2015 року) припинилася ще до подачі позовної заяви (12 квітня 2017 року), її заміна правонаступником в рамках цього провадження неможлива, оскільки відповідно до положень ст.55 ЦПК України залучення правонаступника можливо лише в разі настання смерті фізичної особи, яка була стороною спору, тобто мала цивільну дієздатність на момент подачі позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю, але не на підставі п.7 частини першої ст.255 ЦПК України, як вчинив суд першої інстанції, а з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.255 ЦПК України, з наступних мотивів.

Стаття 255 ЦПК України передбачає декілька підстав для закриття провадження у справі. Серед них, зокрема, підстава, передбачена п.1 частини першої, яка передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Пункт же 7 частини першої даної статті регулює закриття провадження у справі у випадку, коли настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 12 квітня 2017 року представник в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до постійно діючого органу місцевого самоврядування виконкому Бердичівської міської ради про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання останнім заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 , посилаючись на положення ст.ст.1272,1276 ЦК України.

Свідоцтвом про народження підтверджується, що матір`ю позивача є ОСОБА_4 (а.с.6).

Баба позивача по матері, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29). Спадкова справа після її смерті відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася її дочка ОСОБА_2 (а.с.28). Спадкодавець із 1979 року по день смерті проживала та була прописаною у АДРЕСА_1 (а.с.31). Дана двокімнатна квартира 31 серпня 2002 року була приватизована ОСОБА_3 і членами її сім`ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та за кожною із них у БТІ було зареєстровано право власності на 1/3 частки (а.с.33-34). Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки вищевказаної квартири Бердичівською державною нотаріальною конторою 21 січня 2004 року видано дочці ОСОБА_3 ОСОБА_2 (а.с.36).

Отже, баба позивача по матері померла до ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщина після її смерті відкрилася до цієї дати та строк для її прийняття був до 19 жовтня 2003 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Мати позивача, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8). Отже, спадкова трансмісія, на яку посилається представник позивача у позові, у даному випадку відсутня, оскільки мати позивача на час смерті своєї матері була живою і померла після спливу більше семи років після смерті своєї матері, а не до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Окрім того, мати позивача на час смерті своєї матері була живою та у матеріалах справи відсутні докази того, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері, тобто ОСОБА_3 , а звернутися до суду за захистом ОСОБА_1 може лише своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сестра матері позивача або його тітка, а також дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Ходорків Попільнянського району Житомирської області (а.с.45). Факт смерті підтверджений лікарським свідоцтвом №10, Ходорківським психоневрологічним інтернатом Попільнянського району Житомирської області.

Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

12 квітня 2017 року представник в інтересах позивача звернулася до суду першої інстанції із позовом до виконкому Бердичівської міської ради, але 25 квітня 2018 року в порядку частини другої ст.51 ЦПК України до суду першої інстанції надійшло клопотання від представника позивача про заміну неналежного відповідача виконкому Бердичівської міської ради на належного відповідача ОСОБА_2 (а.с.52).

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга ст.51 ЦПК України).

Отже, за клопотанням представника позивача ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року, з урахуванням ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2018 року про виправлення описки, в порядку ст.51 ЦПК України замінено неналежного відповідача - виконавчий комітет Бердичівської міської ради на ОСОБА_2 (а.с.56,62).

Отже, ОСОБА_2 до звернення до суду із даним позовом (12 квітня 2017 року) та відкриття провадження у даній справі, а також на час заміни неналежного відповідача (квітень-травень 2018 року) в живих не було (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Із аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити лише у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим та відповідно повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. У іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити лише у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі, а доводи апеляційної скарги про те, що спочатку відповідачем у справі був виконком не мають правового значення, оскільки він був у встановленому порядку за клопотанням представника позивача замінений на ОСОБА_2 , якої не було в живих ні на час звернення до суду із даним позовом, ні на час відкриття провадження у справі, ні на час заміни неналежного відповідача.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі №185/998/16.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що провадження у справі належить закрити, але не з підстав п.7 частини першої ст.255 ЦПК України, як вчинив суд першої інстанції, а з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.255 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд, відповідно до ст.376 ЦПК України, змінює ухвалу суду першої інстанції в частині підстави закриття провадження у справі, зазначаючи про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.255 ЦПК України, виходячи із того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року змінити, зазначивши про закриття провадження з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.255 ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 жовтня 2020 року.