ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1196/19
Провадження № 22-ц/4820/695/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької областіна рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року, суддя Бабій О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка 04 листопада 2003 року заповіла йому земельну ділянку площею 2,90 га, що розташована в с. Яхнівці Волочиського району Хмельницької області.

На момент смерті ОСОБА_2 він зі своєю дружиною постійно проживали зі спадкодавцем у її будинку АДРЕСА_1 . Однак Волочиська державна нотаріальна контора відмовила йому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском ним строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Вказаний строк він пропустив з поважних причин, у зв`язку із перебуванням з 06 березня 2006 року по 13 квітня 2006 року у Волинській обласній клінічній лікарні на стаціонарному лікуванні та в санаторії м. Одеси.

Також вказав, що не міг раніше звернутись до суду із відповідною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки ним була втрачена виписка з історії хвороби і лише у травні 2019 року йому видали нову виписку на його заяву.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В апеляційній скарзі Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради просила скасувати рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 14 листопада 2017 року позов Волочиської міської об`єднаної територіальної громади задоволено, визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 та передано її у власність Волочиській міській об`єднаній територіальній громаді Хмельницької області в особі Волочиської міської ради. Право комунальної власності щодо земельної ділянки площею 2,8955 га, кадастровий номер :04:004:0089, яка належала померлій ОСОБА_2 зареєстровано за Волочиською міською радою 15 червня 2018 року. Після цього, 28 серпня 2018 року на спірну земельну ділянку було зареєстровано право приватної власності за фізичною особою. Однак суд першої інстанції, не врахувавши вказане вище судове рішення, яке набрало законної сили, порушив принцип правової визначеності, не закрив провадження у справі, незважаючи на раніше ухвалене судове рішення з тими ж предметом та підставами позову. Судом безпідставно взято до уваги довідку медичного закладу щодо захворювання ОСОБА_1 , як доказ поважності причин його неявки в судові засідання у справі №671/1000/17 та не враховано, що у справі відсутні дані про отримання позивачем виписки з історії хвороби в травні 2019 року. Виписка, яка надана Волинською обласною клінічною лікарнею належним чином не завірена, вона не відповідає вимогам щодо її форми та змісту, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року за №110. Посилання ОСОБА_1 на його лікування в санаторії «Славяногорськ» м. Одеси доказами не підтверджено, доводи відповідача про неповажність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем не спростовано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, послався на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином. В письмовій заяві представник апелянта просив розглянути справу без його участі, підтримав доводи апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрито спадщину після смерті ОСОБА_2 , спадкоємцем якої за заповітом останньої є ОСОБА_1 .

Позивач пропустив строк, встановлений для прийняття спадщини, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якою для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду від 08 травня 2019 року вказав, що строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, і це не є строком позовної давності, так як при наявності поважних причин спадкоємцю може бути визначено додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. На думку суду ОСОБА_1 пропустив встановлений строк для прийняття спадщини через хворобу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачу можливо визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 терміном в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В пункті 24 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Разом з тим, за правилами частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно із частинами другою, третьою статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою (ч.ч. 1, 3 ст. -1283 ЦК України).

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

04 листопада 2003 року ОСОБА_2 заповіла належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,90 га, розташовану в с. Яхнівці Волочиського району ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7, 13).

09 червня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що була відкрита після смерті ОСОБА_2 , однак постановою державного нотаріуса Хмельницької районної державної нотаріальної контори від 13 червня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуску останнім шестимісячного строку подання відповідної заяви про прийняття спадщини (а.с. 32).

У липні 2017 року позивач звернувся до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_2 . Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2017 року, що переглянута Хмельницьким апеляційним судом 08 травня 2019 року та залишена без змін, вказаний позов залишено без розгляду (а.с. 23).

Разом з тим, згідно рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 14 листопада 2017 року, зустрічний позов Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання відумерлою спадщини задоволено, визнано спадщину після смерті ОСОБА_2 , що складається з земельної ділянки площею 2,90 гектарів, яка розташована на території Яхновецької сільської ради та належала померлій ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №834451 відумерлою та передано її у комунальну власність Волочиської міської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області в особі Волочиської міської ради, яка зареєструвала своє право 15 червня 2018 року (а.с. 40-42).

28 серпня 2018 року право власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення Волочиської міської ради Хмельницької області №92-42/2018 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Згідно виписки відділення судинної хірургії Волинської обласної клінічної лікарні за №18246 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у вищевказаному медичному закладі з 06 березня 2006 року по 13 квітня 2006 року (а.с. 24).

Суд першої інстанції, необґрунтовано посилаючись на постанову Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі за №357/13630/16-ц, не врахував, що дане судове рішення прийнято за інших обставин, ніж у даній справі. Враховуючи ту обставину, що в цій справі спадщина набула правового статусу відумерлої, була передана у власністю Волочиській міській об`єднаній територіальній громаді Хмельницької області в особі Волочиської міської ради та згодом на підставі рішення даного органу перейшла у приватну власність до фізичної особи, тому на момент подання позову 04 липня 2019 року ОСОБА_1 не набув статусу спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , позаяк спадщина як сукупність цивільних прав та обов`язків особи, що померла (спадкодавця) припинила існування (відумерла).

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), п. 61).

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Як вбачається із позовної заяви позивач, окрім іншого, обґрунтовував свої доводи щодо призначення додаткового строку на прийняття спадщини незгодою із раніше ухваленим рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2017 року щодо визнання спадщини відумерлою.

Враховуючи, що кінцевою метою звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є набуття у власність спадкового майна, а також беручи до уваги правові підстави для визнання спадщини відумерлою, предмет доказування у даних справах та доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини у справах за позовом органу місцевого самоврядування про визнання спадщини відумерлою та у справі, що переглядається, є тотожними. Відтак, враховуючи принцип юридичної визначеності, задоволення позовної заяви у даному конкретному випадку суперечитиме принципу верховенства права та стабільності цивільного обороту у суспільних відносинах.

У відповідності до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи поважність причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини, в тому числі посилався на перебування його на стаціонарному лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні у період з 06 березня 2006 року по 13 квітня 2006 року та продовженні свого лікування в санаторії в м. Одеса, що, за його твердженням, перешкодило йому подати у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини.

Вказане твердження позивача є необґрунтованим, оскільки, враховуючи період перебування на лікуванні та відповідний строк для прийняття позивачем спадщини, що тривав з ІНФОРМАЦІЯ_1 до 10 квітня 2006 року, тобто календарний місяць з шести місяців відведених для подання заяви, а також твердження ОСОБА_1 щодо проживання з ОСОБА_2 до дня її смерті та здійснення постійного догляду за спадкодавцем, колегія суддів вважає, що позивач мав у розпорядженні достатньо часу для звернення із відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Крім того, справа не містить доказів того, що ОСОБА_1 у зв`язку із хворобою та перебуванням на стаціонарному лікуванні в лікувальному закладі об`єктивно був позбавлений можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в інший, передбачений законом спосіб, без особистої присутності у нотаріуса (поштове відправлення, довіреність на вчинення від свого імені необхідних дій іншій особі тощо). Сама по собі та обставина, що позивач в період з 06 березня 2006 року по 13 квітня 2006 року проходив курс лікування в стаціонарі лікувального закладу не свідчить про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Такий висновок суду узгоджується зправовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 рокуу справі 759/20769/13-ц (провадження № 61-10332св18).

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, не встановивши усіх обставин справи та невірно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкових висновків у справі щодо наявності правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені Волочиською міською радою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької областізадовольнити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької областісудові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1152,60 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн. 60 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко