Справа № 159/3893/20
Провадження № 2/159/994/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Панасюка С.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що вона працювала у відповідача на умовах безстрокового трудового договору на посаді «вчитель біології». Відповідно до Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ, безстроковий трудовий договір з нею належало припинити до 01 липня 2020 року і одночасно укласти трудовий договір строком на один рік. Незважаючи на те, що вона не висловлювала свою незгоду з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору, відповідач 01.07.2020 року звільнив її з роботи згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із відмовою укласти такий договір. Позивач просить скасувати наказ, на підставі якого її звільнено з роботи та поновити її на роботі на умовах строкового трудового договору з 01.07.2020 по 30.06.2021.

Заперечення відповідача.

Відповідач заперечив вимоги тим, що позивачу 23.04.2020 було запропоновано укласти з 01.07.2020 трудовий договір строком на один рік. До 30.06.2020 позивач мала подати адміністрації заяву про свою згоду або відмову від пропозиції і була попереджена, що в разі коли вона не надасть письмової згоди її звільнять на підставі пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України відповідно до вимог Закону № 463-ІХ. Позивач у встановлений строк такої письмової згоди не надала і тому 01.07.2020 була звільнена з роботи. Просить у позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Позивач працювала у відповідача на умовах безстрокового трудового договору на посаді «вчитель біології».

Наказом № 50-к/тр від 01 липня 2020 року позивача було звільнено з 01.07.2020 у зв`язку з відмовою укласти строковий трудовий договір на підставі п.9 ст.36 КЗпП України, п.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463, без вихідної допомоги.

Частиною 2 ст.22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ визначено, що педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю. Педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років.

Згідно п.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ, набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абзацу третього частини другої статті 22 цього Закону.

Незгоду позивача з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору має довести відповідач.

Відповідач цього не довів.

Відповідач фактично доводить незгоду позивача укласти строковий договір лише двома документами: повідомленням № 29 від 23.04.2020 про пропозицію позивачу укласти строковий трудовий договір, у якому, зокрема, зазначено, що якщо до 30.06.2020 позивач не надасть письмової згоди на укладення строкового трудового договору, вона буде звільнена на підставі пункту 9 статті 36 КЗпП та пункту 2 частини 3 розділу Х Закону № 463, та наказом № 26/1-к/тк від 23.04.2020, яким позивача попереджено про продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору на 1 рік.

Позивач не заперечує ознайомлення з вказаними документами, проте стверджує, що письмову згоду на укладення строкового трудового договору подала директору особисто, виразивши тим самим намір продовжувати трудові відносини з відповідачем на умовах строкового трудового договору.

Відповідач не довів, що він у період з 23.04.2020 до 01.07.2020 робив будь-що для того щоб з`ясувати позицію позивача щодо роботи на умовах строкового трудового договору.

Зазначених вище двох документів недостатньо для доведення відмови позивача продовжувати трудові відносини з відповідачем на умовах строкового трудового договору.

Пункт 2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ передбачив для педагогічних працівників державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, гарантоване укладення трудового договору строком на один рік з одночасним припиненням безстрокового трудового договору. Це особливий, прямо передбачений законом, порядок, який не можна змішувати зі звичайним порядком переведення працівника з безстрокового на строковий трудовий договір.

До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти були зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. Підставою для таких дій мала бути не згода працівника, як того добивався відповідач, а сам пункт 2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ.

Тобто, відповідач мав до 1 липня 2020 року видати наказ про припинення з позивачем безстрокового трудового договору та укладення з нею трудового договору строком на один рік. Підставою для такого наказу мала бути не згода позивача на укладення строкового трудового договору, а сам пункт 2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ.

Далі позивач мала або ж погодитись працювати на умовах строкового трудового договору, або ж не погодитись, не приступити до роботи і лише тоді виникли б підстави для її звільнення згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

В цій же ситуації вийшло так, що відповідач звільнив позивача, не виконавши вимоги Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ, без припинення безстрокового трудового договору і без одночасного укладенням з нею трудового договору строком на один рік.

До того ж, Закон України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ не зобов`язує працівника подавати у певний строк заяву адміністрації заяву про згоду укласти строковий трудовий договір та ще й з умовою, що якщо така заява не буде подана, працівник буде звільнений. Закон побудований так, що безстроковий трудовий договір безумовно припиняється, а працівнику гарантується продовження роботи строком на 1 рік, для чого не потрібно ніяких заяв від працівника, він може лише після створення адміністрацією нових умов роботи відмовитися на цих умовах працювати. І для того щоб працівник виявив свою незгоду з новими умовами роботи, адміністрації потрібно спочатку ці умови створити (видати наказ про припинення безстрокового трудового договору і укладення строкового трудового договору) і лише після цього з`ясовувати, чи бажає працівник продовжувати роботу, чи ні.

І, на додаток, мовчання за загальноприйнятою практикою тлумачиться як згода, а відповідач безпідставно побудував відносини з позивачем так, що мовчання останньої тлумачиться як незгода продовжувати трудові відносини.

В той же час, позивач в травні 2020 року подала заяву про надання їй відпустки з 01.07.2020 по 26.08.2020, отримавши перед цим попередження про можливе припинення трудових відносин з того ж таки 01.07.2020. Вказана заява позивача не може тлумачитися інакше як намір позивача продовжувати трудові відносини з відповідачем на нових, визначених законом, умовах. Звільняти за такої обставини позивача без з`ясування у неї її намірів недопустимо.

Звільнення усе ж відбулось, при цьому відповідач не лише не зробив жодної спроби з`ясувати наміри позивача, а і не зафіксував належно відмову позивача працювати на нових умовах, якщо, як вважає відповідач, така відмова була. Наприклад, не зустрівся безпосередньо з позивачем, не склав акт про її незгоду працювати на нових умовах в присутності свідків, тощо.

Отже, звільнення позивача проведене протиправно і її слід на роботі поновити.

Оскільки незгода позивача з продовженням трудових відносин на умовах трудового договору з 01.07.2020 строком на один рік відповідачем не доведена, вимога останньої поновити її посаді вчителя біології на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01.07.2020 по 30.06.2021 року є обґрунтованою і її слід задовольнити.

Поновлення прав позивача внаслідок незаконного звільнення відбувається через поновлення на роботі, визнання при цьому незаконним ще й наказу про звільнення позивача є зайвим, оцінку законності звільнення суд дає у мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273, 430 ЦПК України, на підставі п.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді вчителя біології Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-III ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області з 02.07.2020 на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01.07.2020 по 30.06.2021.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Стягнути з Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-III ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. Панасюк