КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Бабко В.В.у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 суму заборгованості за розпискою від 01.08.2018 року в розмірі 116 000,00 доларів США, що станом на 01.10.2019 року є еквівалентом 2 806 906,98 грн за офіційним курсом НБУ.

Посилається на те, що 01.08.2018 року він надав у борг під розписку грошові кошти ОСОБА_4 в розмірі 235 000,00 доларів США, про що останнім власноруч написано розписку від 01.08.2018 року. Відповідно до умов розписки від 01.08.2018 року ОСОБА_4 мав повернути отримані кошти в строк до 31.12.2018 року. Однак, всупереч досягнутої домовленості в строк до 31.12.2018 року отримані від позивача в позику кошти в розмірі 235 000,00 доларів СШАОСОБА_4 не повернув. На момент написання розписки від 01.08.2018 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_1 була обізнана із умовами отримання ОСОБА_4 позики від ОСОБА_3 . На підтвердження факту обізнаності із зазначеними обставинами на розписці від 01.08.2018 року проставлений її підпис, що свідчить про її згоду на отримання ОСОБА_4 в борг коштів, а також є свідчення того, що позичені кошти бралися в інтересах сім`ї.

Відповідачі позовні вимоги визнали частково та просять суд стягнути солідарно з них на користь позивача суму заборгованості за розпискою від 01.08.2018 року в розмірі 116 000,00 доларів США, що станом на 01.10.2019 року є еквівалентом 2 806 906,98 грн за офіційним курсом НБУ.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за розпискою від 01.08.2018 року в розмірі 116 000,00 доларів США, що станом на 01.10.2019 року є еквівалентом 2 806 906,98 грн. за офіційним курсом НБУ.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4802,50 грн., з кожного по 2401,25 грн.

Повернуто ОСОБА_3 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 4802,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Посилається на те, що розписка від 01.08.2018 року складена від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 і отримана шляхом зловживання довірою, де відповідачка ОСОБА_1 у хворобливому стані поставила свій підпис за адресою: АДРЕСА_1 без присутності ОСОБА_3 та без фактичної передачі грошової суми. ОСОБА_1 не може являтися співвідповідачем у справі, оскільки вона з колишнім чоловіком ОСОБА_4 припинила ведення спільного господарства та живе окремо з січня 2018 року, що встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі про розірвання шлюбу. Зазначає, що на а.с. 93 міститься заява складена сторонньою особою від імені відповідача ОСОБА_1 про те, що нібито вона повністю визнає позов на 116 000 дол. США і просить розглядати справу без неї та винести рішення у порядку передбаченому статтею 200 ЦПК України, а на а.с.96-97 міститься заява від імені ОСОБА_1 з підписом схожим на її про визнання зменшених позовних вимог на суму 116 000 дол. США. Суд не встановив у зв`язку з чим позивач зменшив розмір позовних вимог із 458 955 дол. США до 116 000 дол. США. Крім того, суд не встановив джерело доходів ОСОБА_3 станом на 01.08.2018 року і не отримав докази на підтвердження наявності в нього грошей у сумі 235 000 дол. США, не встановив де, при кому і якими купюрами ОСОБА_3 передав грошові кошти ОСОБА_4 .

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином повідомляв ОСОБА_1 про розгляд вказаної справи та прийняті рішення, направляючи відповідні документи на адресу зареєстрованого її місця проживання. Безпідставне посилання скаржником на вжиття певних ліків як на підставу нерозуміння своїх дій свідчить про те, що відповідачка намагається уникнути солідарної відповідальності щодо повернення позивачу коштів за розпискою від 01.08.2020 року. Твердження скаржника про начебто не усвідомлення ОСОБА_1 своїх дій в момент коли вона проставляла свій підпис на розписці від 01.08.2018 року спростовується підписаною нею в подальшому мировою угодою від 28.01.2020 року, в якій вона в договірному порядку визнала солідарну заборгованість за всіма борговими зобов`язаннями (позиками) ОСОБА_4 перед позивачем. З відповідними позовами щодо недійсності розписки від 01.08.2018 року та мирової угоди від 28.01.2020 року ОСОБА_1 до суду не зверталась. Посилання ОСОБА_1 на відсутність у неї солідарного обов`язку по позикам, отриманим її чоловіком ОСОБА_4 , у зв`язку з припиненням шлюбу між ними у січні 2018 року не підтверджено належними доказами. Чинним законодавством не передбачено обов`язок суду витребовувати пояснення від позивача щодо причин зменшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_4 подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 235 000,00 доларів США та не сплатив відсотки, які передбачені підписаною ним розпискою від 01.08.2018 року в обумовлений строк. ОСОБА_4 позичив кошти в інтересах сім`ї, про що свідчить згода та підпис на той момент дружини відповідача ОСОБА_1 на розписці від 01.08.2018 року. Крім того, відповідачі частково визнали позовні вимоги про солідарне стягнення з них заборгованості у розмірі 116 000 дол. США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 01.08.2018 року ОСОБА_3 позичив відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 235 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути їх в термін до 31.12.2018 року, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_4 розпискою.

ОСОБА_4 не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 235 000,00 доларів СШАта не сплатив відсотки, які передбачені розпискою в обумовлений строк.

ОСОБА_4 позичив кошти в інтересах сім`ї, про що свідчить згода та підпис дружини відповідача ОСОБА_1 на розписці від 01.08.2018року.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідноправової позиції, викладеноїВерховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відмінувід договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки.

Досліджуючи правову природу розписки наданої позивачу відповідачем, судом враховано, що розписка містить всі необхідні відомості на підтвердження надання позики із зазначенням відомостей про сторін, умови надання, дату отримання та повернення коштів, а тому суд дійшов правильного висновку про встановлення того факту, що між сторонами у справі укладено договір позики.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Враховуючи вищевикладене та часткове визнання відповідачами позовних вимог, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що коли ОСОБА_1 ставила свій підпис на борговій розписці від 01.08.2018 року, то вона була у хворобливому стані, оскільки напередодні приймала ліки « Міртазіпан Сандоз », і тексту цього документу (розписки) не читала та вважає, що ніякої передачі коштів за розпискою не було, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту не усвідомлення ОСОБА_1 значення своїх дій в момент підписання боргової розписки внаслідок прийому сильнодіючих ліків, відповідачкою суду не надано.

Крім того, твердження відповідачки щодо не усвідомлення нею своїх дій в момент коли вона проставляла свій підпис на розписці від 01.08.2018 року спростовуються підписаною нею в подальшому Мировою угодою від 28.01.2020 року, за умовами п. 2 якої ОСОБА_1 в договірному порядку визнала солідарну заборгованість за всіма борговими зобов`язаннями (позика) ОСОБА_4 перед позивачем в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва та передала вказану заяву особисто до канцелярії суду 28.01.2020 року (а.с.96-97).

З позовами про визнання недійсними розписки від 01.08.2018 року та Мирової угоди від 28.01.2020 року ОСОБА_1 до суду не зверталась. Правочини, вчинені ОСОБА_1 - розписка від 01.08.2018 року та Мирова угода від 28.01.2020 року на даний час є чинними.

Колегія суддів звертає увагу, що посилання ОСОБА_1 на вживання ліків «Міртазіан Сандоз» під час підписання нею документів у справі 28.01.2020 року і в момент підписання нею розписки 01.08.2018 року, а також докази у вигляді довідки Інституту психіатрії від 07.08.2020 року, рецепту лікаря від 07.08.2020 року з`явилися у відповідачки лише у апеляційній скарзі, що викликає у колегії суддів сумнів щодо правдивості обставин викладених у апеляційній скарзі про не усвідомлення скаржником значення своїх дій внаслідок прийняття сильнодіючих ліків у відповідний період.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вживання ліків не перешкодило ОСОБА_1 25.02.2020 року підготувати всі документи та підписати нотаріальний договір щодо відчуження належної їй квартири за адресою АДРЕСА_1 , а також 06.03.2020 року підписати нотаріальний договір, за яким вона набула у власність квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Твердження скаржника про те, що вона з січня 2018 року не проживає разом з відповідачем ОСОБА_4 , що встановлено при розірванні шлюбу між сторонами в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в мотивувальній та резолютивній частині вказаного рішення не встановлено обставини, на яку посилається скаржник.

Натомість рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2019 року (а.с.156-158) встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 30 квітня 1993 року по 11 червня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги, що суд не дослідив причини зменшення позивачем розміру позовних вимог із 458 955 дол. США до 116 000 дол. США, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки нормами ЦПК України не передбачено обов`язку суду про витребування від позивача пояснення щодо причин зменшення розміру позовних вимог.

Крім того, відповідачі не подавали до суду будь - яких заперечень на позов та частково визнали позовні вимоги, тому у суду не було підстав з`ясовувати джерело доходів ОСОБА_3 станом на 01.08.2018 року та чи була здійснена сторонами пролонгація погашення боргу за розпискою від 01.08.2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи міститься заява про визнання зменшених позовних вимог на суму 116 000 дол. США від імені ОСОБА_1 з підписом схожим на її підпис, яку начебто підписав ОСОБА_4 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження недійсності підпису відповідачки на вказаній заяві суду не надано та матеріали справи не містять.

Твердження скаржника про те, що вона не знала про розгляд вказаної справи, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.22).

Як вбачається з матеріалів справи, судом вся кореспонденція у справі направлялась ОСОБА_1 на вказану адресу.

Із заявою про зміну місця проживання ОСОБА_1 до суду не зверталась.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 підтвердила, що проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а з 05.02.2020 року фактично почала проживати за адресою АДРЕСА_2 .

З`ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.