печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання: Хабеця О.О.,

справа № 757/65976/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор»;

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда»;

суть спору: визнання належного кредитора за кредитним договором,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» про визнання належного кредитора за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач зазначила, що 18.05.2015 р. між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви (оферти) № НОМЕР_1 на суму 1000 грн, в подальшому в аналогічний спосіб нею було підписано ще одну заяву (оферту) про приєднання № 200361508 на підставі якої вона отримала від ПАТ «Банк Михайлівський» 12000 грн.

В подальшому вона отримала повідомлення від 20.05.2016 р. без номеру за підписом директора Департаменту ризик-менеджменту ПАТ «Банк Михайлівський» Матрос Є.О. про те, що право вимоги за першим кредитним договором відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» відповідно до договору факторингу від 19.05.2016 р. № 1905, укладеного ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда».

Другого повідомлення за другим кредитним договором не отримувала.

Також нею отримані повідомлення від 20.05.2016 р. без номерів за підписом директора ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» про те, що право вимоги вже за обома кредитними договорами відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» відповідно до договору факторингу від 20.05.2016 р. № 1, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».

В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» направляло їй вимоги щодо термінового погашення заборгованості за кредитними договорами, щоразу збільшуючи суму кредиторської заборгованості.

Посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12.07.01 № 2664 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» де зазначено, що фінансова установа визначена як юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Відповідно до п. 11 ст. 4 Закону № 2664 факторинг є фінансовою послугою.

При цьому, частинами 1,2 ст. 7 Закону № 2664 передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі, коли відповідно до закону, надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Крім того, згідно відкритих та загальнодоступних відомостей Комплексної інформаційної системи Державного реєстру фінансових установ, розміщених на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг www.kis.nfp.gov.ua, ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» ліцензій на здійснення фінансових послуг з факторингу не отримували та виключені з державного реєстру фінансових установ.

Вважає, що продаж банками боргів фізичних осіб факторинговим компаніям, які не мають відповідної ліцензії, заборонений, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Зауважила, що не ухиляється від погашення своєї кредиторської заборгованості перед ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується квитанціями від 07.06.19 № П264/783984/1 на суму 3550,00 грн, від 26.07.19 № П264/8014591/1 на суму 1500,00 грн, від 07.06.19 № П264/7839858/1 на суму 3550,00 грн, від 26.07.19 № П364/8014607/1 на суму 1500,00 грн.

Однак, невизначеність з належним кредитором за вищевказаними кредитними договорами призводить до того, що у неї існує ризик сплати боргу неналежному кредитору, оскільки на теперішній час і ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» обліковують у себе заборгованість за кредитними договорами, укладеними між нею та ПАТ «Банк Михайлівський». У випадку сплати боргу неналежному кредитору вона буде змушена ще раз погашати заборгованість, тобто фактично двічі виконувати одне й те саме зобов`язання, та нести додаткові зусилля на стягнення грошових коштів з неналежного кредитора.

На даний час, між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» триває господарський спір, який вирішується Північним апеляційним господарським судом (справа №910/11298/16).

Просила визначити ПАТ «Банк Михайлівський» належним кредитором за кредитними договорами від 18.05.2015 р. та від 21.10.2015 р.

08.01.2020 року судом відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься у статті 4 ЦПК України.

Судом встановлено, що 18.05.2015 року та 25.10.2015 року позивач уклала з відповідачем кредитні договори №200282725 та 200361508, відповідно до яких отримала грошові кошти на карткові рахунки із встановленим кредитним лімітом на кожній.

У 2016 році позивач отримала повідомлення від ПАТ «Банк Михайлівський» про укладення договору факторингу між банком та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №200282725 від 18.05.2015 року. Також повідомлено позичальника про те, що вона й надалі повинна виконувати умови вказаного кредитного договору, тобто перераховувати кошти в розмірі, що відповідає розміру поточних зобов`язань, за реквізитами наданих фактором.

Позивачем також отримано два повідомлення від ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», в яких останнє повідомило про факт укладення 19.05.2016 року договору факторингу за №1905, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», відповідно до якого права вимоги за кредитними договорами №200282725 від 18.05.2015 р. та № 200361508 від 21.10.2015 р. перейшло до останнього. Цими же повідомленнями позивача поставлено до відома про розраховану станом на 20.05.2016 року заборгованість за обома кредитними договорами, а також реквізити для погашення заборгованості.

Крім того, на ім`я позивача направлено вимоги про погашення заборгованості, за підписом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», яка в свою чергу діяла на підставі договору факторингу №1 від 20.05.2016 р., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».

Посилаючись на норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664 від 12.07.2001 р. (далі - Закон 2664) позивач вказує, що факторинг є фінансовою послугою. При цьому, ч.ч. 1,2 ст. 7 Закону № 2664 передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі, коли відповідно до закону, надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Крім того, згідно відкритих та загальнодоступних відомостей Комплексної інформаційної системи Державного реєстру фінансових установ, розміщених на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг www.kis.nfp.gov.ua, ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» ліцензій на здійснення фінансових послуг з факторингу не отримували та виключені з Державного реєстру фінансових установ.

Таким чином вважає, що продаж банками боргів фізичних осіб факторинговим компаніям, які не мають відповідної ліцензії, заборонений, оскільки відповідно до ч.1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 84 ЦПК України встановлений порядок витребування доказів судом у разі неможливості надати їх (докази) учасником справи самостійно. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не надано суду належних та обґрунтованих доказів укладення договорів факторингу, про які йдеться в позові. Позивач також не зверталась до суду із відповідним клопотанням про витребування таких доказів (договорів факторингу).

В зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити факт укладання таких договорів, отже, наразі немає підстав вважати, що кредитор за кредитними договорами №200282725 від 18.05.2015 р. та № 200361508 від 21.10.2015 р. змінився.

Щодо договорів факторингу, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст.ст. 627-628 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З урахуванням наведеного вбачається, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення її прав, як споживача фінансових послуг у разі переуступки вимог за кредитними договорами, навіть якщо такі відступлення прав вимоги мали місце.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 627-628, 1077 ЦК України; ст.ст. 141, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», про визнання належного кредитора за кредитним договором - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (01103, м. Київ, вул. Німанська, 3, );

Третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» (01601, м. Київ, пров. Рильський, 10-12/3, );

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (80001, м. Сокаль, вул. Герохїв УПА, 58, ).

Суддя Г.О. Матійчук