13.10.2020 227/2836/20
РІШЕННЯ
13 жовтня 2020 року місто Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хандуріна В.В.
при секретарі Соріній А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником позивача адвокатом Трун Ольгою Валентинівною, до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що позивач є власницею 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2009 року. Третя особа ОСОБА_3 є співвласником даного будинку. 19.10.2011 року за згодою позивача у вказаному будинку була зареєстрована її невістка ОСОБА_2 , яка 01.04.2019 року забрала свої речі та пішла з займаного приміщення. 25.02.2020 року шлюб між сином позивача та відповідачем було розірвано. Відповідач з 01.04.2019 року в будинку не проживає, спірним житловим приміщенням не цікавиться, хоча і зареєстрована в ньому. Та обставина, що в будинку до теперішнього часу зареєстрована відповідач заважає позивачу повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм майном, та змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. При цьому відповідач є власницею 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки відповідач з 01.04.2019 року не проживає без поважних причин за вищевказаною адресою, тому позивач вважає, що вона втратила право на користування цим приміщенням.
Представник позивача надала до суду заяву, в яких просила розглянути справу без її участі та участі позивача. На позовних вимогах наполягали. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача, до суду надано не було. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Від третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав.
Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:
Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2009 року, ОСОБА_1 є власницею 2/3 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.11), що також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.1982 року, згідно з яким ОСОБА_3 , брат позивача, також володіє 1/3 часткою даного будинку, а також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.01.2009 року, виданим державним нотаріусом Шакуном О.В. за реєстраційним номером 271 (а.с. 9), та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18242135 від 24.01.2009 року (а.с.10)
Як вбачається з відповіді Виконавчого комітету Білозерської міської ради від 31.07.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 15, 25).
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.02.2020 року було розірвано шлюб між ОСОБА_4 , тобто сином позивача, та ОСОБА_2 . (а.с.17)

З акту від 02.07.2020 року, складеного сусідами ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 ), затвердженого депутатом Білозерської міської ради Шотт В.Г., вбачається, що ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою зареєстрована, але не проживає з 01.04.2019 року. (а.с. 16).

Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.10.2010 року, виданого Відділом з житлових питань та управління комунальною власністю, ОСОБА_2 належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_6 . (а.с. 18) Що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 28005681 від 15.11.2010 року. (а.с.19)

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею ст. 405 ЦК України передбачено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належному ОСОБА_1 будинку обмежує її та третьої особи права як власників розпоряджатись ним на свій власний розсуд.

За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування належним позивачу житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, враховуючи заяву третьої особи ОСОБА_3 , який позов підтримав, як співвласник житлового будинку, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням, оскільки є колишнім членом сім`ї позивача, фактично в ньому не проживає понад один рік, не бере участі в утриманні будинку шляхом оплати комунальних послуг. Вказане безсумнівно порушує права власників цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.16, 141, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 5, 76-81, 200, 259, 263- 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_8 , до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

13.10.2020