Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 307/3123/16-ц

провадження № 61-812св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - управління освіти Тячівської районної державної адміністрації,

третя особа - управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області,

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Фазикош Г. В., від 27 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , 1970 року народження, звернулась до суду з позовом до управління освіти Тячівської районної державної адміністрації (далі - Тячівська РДА), третя особа - управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області (далі - УПФУ в Тячівському районі), про визнання права на страховий стаж і зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову вказала, що наказом відділу освіти Тячівської РДА № 1179-к від 27 серпня 2001 року її призначено на посаду вчителя основ безпеки життєдіяльності Углянської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів (далі - Углянська ЗОШ ), де вона і працює дотепер.

На початку 2016 року вона дізналася, що відомості про нарахування їй заробітної плати у період роботи на посаді вчителя із 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року у централізованій бухгалтерії управління освіти Тячівської РДА відсутні. Згідно з наявними відомостями про нарахування заробітної плати та особових рахунків (карток) заробітна плата у вказаний період нараховувалася іншій особі - ОСОБА_1 , 1977 року народження, із номером облікової картки платників податків НОМЕР_1 , хоча така особа у вказаний період в Углянській ЗОШ не працювала. Разом із тим їй належить іншій номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 . У вказаний період вона фактично отримувала заробітну плату, але у відомостях про нарахування заробітної плати та особових рахунках (картках) на її ім`я така інформація не відображалася.

Указаний факт пов`язаний із тим, що в Углянській ЗОШ у різні періоди працювали особи з однаковими паспортними даними щодо прізвища, ім'я та по батькові.

У зв`язку із зазначеним у період із 01 вересня 2001 року до 01 вересня 2002 року у неї відсутній страховий стаж, хоча у вказаний період вона працювала та отримувала заробітну плату.

Факт наявності такої помилки перешкоджає їй у встановленому законом порядку оформити та отримувати пенсію, а усунути вказані помилки у відомостях про нарахування заробітної плати та особових рахунках (картках) у частині зазначення правильного ідентифікаційного номеру отримувача заробітної плати управління освіти Тячівської РДА відмовляється.

За таких обставин позивач просила суд визнати її право на страховий стаж та нарахування заробітної плати на посаді вчителя основ безпеки життєдіяльності Углянської ЗОШ у період із 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року; зобов`язати управління освіти Тячівської РДА внести зміни до відомостей про нарахування заробітної плати та особових рахунків (карток) ОСОБА_1 за період із 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року у частині зазначення ідентифікаційного номеру отримувача заробітної плати з « НОМЕР_1 » на « НОМЕР_2 »; подати індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер « НОМЕР_2 », у період із 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року до УПФУ у Тячівському районі Закарпатської області.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Тячівського районного суду від 12 грудня 2016 року у складі судді Мельника В. І. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право ОСОБА_1 на страховий стаж та нарахування заробітної плати на посаді вчителя основ безпеки життєдіяльності Углянської ЗОШ у період із 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року.

Зобов`язано управління освіти Тячівської РДА внести зміни до відомостей про нарахування заробітної плати та особових рахунків (карток) ОСОБА_1 за період із 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року у частині зазначення ідентифікаційного номеру отримувача заробітної плати з «» на « НОМЕР_2 » та подати індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер « НОМЕР_2 », у період із 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року до УПФУ у Тячівському районі Закарпатської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що управління освіти Тячівської РДА було зобов`язане нарахувати та сплатити в Пенсійний фонд України страхові внески за позивача з вересня 2001 року по вересень 2002 року, а отже бездіяльність відповідача щодо вчинення цих дій є незаконною.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 листопада 2018 рокузадоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 1977 року народження, скасовано рішення Тячівського районного суду від 12 грудня 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , 1970 року народження.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами та поряд зі іншим відповідачем не пред`явила вимогу до ОСОБА_1 , 1977 року народження, як до набувача страхового стажу та прав на пенсійне забезпечення. Суд першої інстанції указаного порушення не виявив, не залучив до участі в справі належного відповідача, що призвело до ухвалення судового рішення із порушенням норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вирішував питання щодо трудового стажу саме позивача, а тому ОСОБА_1 не є особою, чиї права, свободи та інтереси порушені у спірних правовідносинах. При цьому у випадку порушення відповідачем прав ОСОБА_1 у процесі виконання рішення суду першої інстанції, остання має право захистити їх шляхом оскарження дій управління освіти Тячівської РДА. Висновок апеляційного суду про те, що після ухвалення рішення суду першої інстанції та його виконання у ОСОБА_1 ) зменшився розмір нарахованої їй заробітної плати, не свідчить про незаконність цього судового рішення.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15 січня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У березні 2019 року від ОСОБА_1 , 1977 року народження, надійшов відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою із її доводами та законністю й обґрунтованістю оскаржуваного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 2001 року ОСОБА_1 (позивач), 1970 року народження, номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , працює на посаді вчителя основ безпеки життєдіяльності Углянської ЗОШ.

Відповідно до відомостей управління освіти Тячівської РДА щодо нарахування заробітної плати та особових рахунків (карток), у період з 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року заробітна плата нараховувалася ОСОБА_1 , 1977 року народження, із номером облікової картки платників податків НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 із номером облікової картки платників податків НОМЕР_2 - не нараховувалася. Тобто, відомості по заробітній платі, яку отримувала позивач, нараховувались не їй, а іншій особі з однаковим прізвищем, іменем і по батькові, внаслідок чого у позивача відсутній страховий стаж за період з вересня 2001 року по вересень 2002 року.

Наказом відділу освіти № 980-к від 30 серпня 1999 року ОСОБА_1 , 1977 року народження, була призначена на посаду вчителя біології Угля-Миравської ЗОШ, наказом № 54-к/5 від 01 лютого 2001 року її призначено на посаду вчителя біології та хімії Углянської ЗОШ, а наказом № 56-к від 01 лютого 2001 року - звільнено з посади вчителя біології та хімії Угля-Миравської ЗОШ за власним бажанням і призначено на цю посаду за сумісництвом. ОСОБА_1 працювала за сумісництвом вчителем біології та хімії Угля-Миравської ЗОШ до кінця червня 2001 року.

Основним місцем роботи з липня 2001 року ОСОБА_1 , 1977 року народження, залишилася Углянська ЗОШ І-ІІІ, де вона працювала до середини січня 2002 року, перебувала на лікарняному до 22 травня 2002 року і з 27 травня 2002 року пішла у відпустку по догляду за дитиною.

До ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_1 було нараховано заробітної плати за 2001 рік - 1 989,68 грн, а за 2002 рік - 1 479,55 грн, а після виконання судового рішення у неї зменшилась нарахована заробітна плата за 2001 рік до 1 090,08 грн, а за 2002 рік - 59 грн (а.с. 68-70).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно зі статтею 119 ЦПК України 2004 року позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України 2004 року свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати управління освіти Тячівської РДА внести зміни до відомостей про нарахування заробітної плати та особових рахунків (карток) ОСОБА_1 за період із 01 вересня 2001 року по 01 вересня 2002 року, зазначивши при цьому відповідачем управління освіти Тячівської РДА.

Натомість, переглядаючи законність й обґрунтованість суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, що належним чином оцінені, встановив обставини зменшення нарахування заробітної плати останній у зв`язку із виконанням судового рішення щодо внесення змін до відомостей про нарахування заробітної плати та особових рахунків (карток) позивача, які вона не заперечувала, дійшовши при цьому обґрунтованого висновку про вирішення судом першої інстанції питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 , 1977 року народження.

Враховуючи викладене, безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не вирішувалось питання про права та обов'язки ОСОБА_1 , 1977 року народження.

За таких обставин, вирішуючи позов ОСОБА_1 , 1970 року народження, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні її позову, роз`яснивши при цьому позивачу право повторного звернення до суду з тих самих підстав, але до належних відповідачів.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара