Справа № 646/4188/20
№ провадження 2/646/1777/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.10.20 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Білінської О.В.,
за участю секретаря Кієнко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми,
Позивач зазначив, що в зв`язку з тим, що боржник Комінтернівський ВДВС ХМУЮ не виконав вищезазначені рішення суду, він був вимушений звернутися до відділу примусового виконання рішення управління ДВС ГТУЮ у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом. Так, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шинделя В.А. було відкрито виконавче провадження №50059623 з виконання виданого 22.01.2016 Комінтернівським районним судом м. Харкова виконавчого листа №641/2934/15-ц про зобов`язання Комінтернівського ВДВС ХМУЮ (після зміни назви Міжрайонний відділ ДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків)) повернути переможцю електронних торгів ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 386 174 грн.05 коп., перераховані 17.02.2015 на депозитний рахунок Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за придбання квартири АДРЕСА_1 . Із відкриттям вказаного провадження відділу ДВС було надано державним виконавцем відділу примусового виконання рішень строк до 10.02.2016 включно для самостійного та добровільного виконання судового рішення. Однак боржником вказана вимога не виконана.
Крім того, постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області Пікули В.Ю. від 21.03.2017 та 03.04.2017 було відкладено проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення апеляційного суду.
Позивач оскаржив постанову державного виконавця від 03.04.2017. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 . Постановою апеляційного суду Харківської області від 27.08.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області Пікули В.Ю. щодо невиконання в передбачений законодавством строк виконавчого листа №641/2934/15-ц, в іншій частині ухвалу першої інстанції залишено без змін. 12.12.2018 постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 та постанову апеляційного суду Харківської області від 27.08.2018 в частині вирішення вимог скарги про відмову у зобов`язанні державного виконавця вчинити дії щодо виконання судового рішення скасував і вирішив зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснити всі необхідні та достатні дії для примусового виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом, виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова від 22.01.2016 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.07.2015 у справі №641/2934/15-ц. В іншій оскарженій частині ухвали районного суду від 11.07.2017, змінену за результатами апеляційного перегляду, та постанову суду апеляційного суду Харківської області від 27.08.2018 залишити без змін.
Позивач зазначив, що 31.08.2017 ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова було задоволено подання державного виконавця та замінено боржника у виконавчому провадженні №50089263, а саме Комінтернівський ВДВС ХМУю на Міжрайонний ВДВС по Основ`нському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області Пікули В.Ю. від 22.09.2017 було замінено боржника у виконавчому провадженні.
Крім того, 23.11.2018 позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Харківській області, в якій просив негайно фактично виконати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.07.2015 у справі №641/2934/15-ц. На вказану заяву була надана відповідь від 26.12.2018, в якій зазначалося, що в зв`язку з невиконанням вищезазначеного рішення суду, 22.12.2018 відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Харківській області на боржника накладено штраф в розмірі 5 100,00 грн. та зобов`язано виконати рішення протягом десяти днів. Однак, вказані вимоги боржником не виконані. В зв`язку з чим позичав звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом. За результатами розгляду вказаного позову рішенням суду від 25.11.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі та вирішено: стягнути з Міжрайонного ВДВС по Основ`нському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 проценти за користування безпідставно збереженими коштами в сумі 89 507 грн. 74 коп., інфляційне збільшення в сумі 60 243 грн. 15 коп., три проценти річних в сумі 15 457 грн. 54 коп., а всього -165 208 грн. 43 коп. 22.05.2020 постановою Харківського апеляційного суду вищевказане рішення було скасоване в частині стягнення процентів за користування безпідставно збереженими коштами в сумі 89 507 грн. 74 коп., в іншій частині залишено без змін.
З огляду на те, що відповідачем судове рішення щодо повернення грошових коштів позивачу не виконано, мотивованих заперечень не надано, позивач просить суд стягнути з Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), на його користь суму інфляційного збільшення суми безпідставно збережених відповідачем коштів за період прострочення з липня 2017 року по червень 2020, що становить 89 978 грн. 53 коп, трьох процентів річних за період з 17 липня 2017 року по 17 липня 2020, що становить 34 787 грн. 40 коп. та судові витрати.
22.07.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.
Відповідач у встановлений законом строк відзиву на позов суду не надав.
Від представника третьої особи клопотань та заперечень не надійшло.
На підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення.
Дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року апеляційні скарги представника ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Шевченка К.В. та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 липня 2015 року змінено і вирішено: зобов`язати Комінтернівський ВДВС ХМУЮ повернути переможцю електронних торгів ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 368 174 грн. 05 коп., перераховані ним 17.02.2015 на депозитний рахунок Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за придбання квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повернути переможцю електронних торгів ОСОБА_1 гарантований внесок у розмірі 20 324 грн. 95 коп., перерахований ним Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за придбання квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення залишено без змін. /а.с.13-15/

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року касаційну скаргу Комінтернівського ВДВС ХМУЮ було відхиллено, та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року залишено без змін./а.с.16-17/

На виконання вищезазначеного рішення, 22.01.2016 Комінтернівським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №614/2934/15-ц (провадження 2/641/1204/2015) про стягнення з боржника Комінтернівського ВДВС ХМУЮ на користь стягувача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 386 174 грн. 05 коп., що перераховані останнім 17.02.2015 на депозитний рахунок Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за придбання квартири АДРЕСА_1 . /а.с.19/

26.01.2016 до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУю у Харківській області Подвезьком Д.В. подано заяву про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом №614/2934/15-ц, виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова. /а.с.18/

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шиндель В.А. від 03.02.2016 відкрито виконавче провадження №50059623 з виконання виданого 22.01.2016 Комінтернівським районним судом м. Харкова виконавчого листа №641/2934/15-ц про зобов`язання Комінтернівського ВДВС ХМУю (після зміни назви Міжрайонний відділ ДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків)) повернути переможцю електронних торгів ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 386 174 грн.05 коп., перераховані 17.02.2015 на депозитний рахунок Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за придбання квартири АДРЕСА_1 . Боржнику було надано строк до 10.02.2016 включно для самостійного виконання судового рішення та надати засвідчені копії документів, які підтверджують виконання зазначеного виконавчого документу. /а.с.20/. Постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області Пікулою В.Ю. від 21.03.2017 та 03.04.2017 було відкладено проведення виконавчих дій з примусового виконання вищевказаного рішення суду, у зв`язку з надходженням від боржника листа щодо звернення ним до Апеляційного суду Харківської області із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.11.2015 по справі №641/2934/15-ц за нововиявленими обставинами./а.с.21,22/

Постановою апеляційного суду Харківської області від 27.08.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 змінено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області Пікули В.Ю. щодо невиконання в передбачений законодавством строк виконавчого листа №641/2934/15-ц, в іншій частині ухвалу першої інстанції залишено без змін. /а.с.25-27/

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 12.12.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 та постанову апеляційного суду Харківської області від 27.08.2018 в частині вирішення вимог скарги про відмову у зобов`язанні державного виконавця вчинити дії щодо виконання судового рішення скасував і вирішив зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснити всі необхідні та достатні дії для примусового виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом, виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова від 22.01.2016 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.07.2015 у справі №641/2934/15-ц. В іншій оскарженій частині ухвалу районного суду від 11.07.2017, змінену за результатами апеляційного перегляду, та постанову Апеляційного суду Харківської області від 27.08.2018 залишити без змін. /а.с.28-32/

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області Пікули В.Ю. від 22.09.2017 було замінено боржника у виконавчому провадженні №50089263, а саме Комінтернівський ВДВС ХМУю на Міжрайонний ВДВС по Основ`нському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області. /а.с.34/

ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Харківській області Купріянової А.О. з заявою від 23.11.2018, в якій просив негайно фактично виконати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.07.2015 у справі №641/2934/15-ц. /а.с.35/

Відповідно до відповіді начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Харківській області Купріянової А.О. від 26.12.2018 за вих.№50089623 на заяву ОСОБА_1 від 23.11.2018, у зв`язку з невиконанням вищезазначеного рішення суду, 22.12.2018 відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Харківській області на боржника накладено штраф в розмірі 5 100,00 грн. та зобов`язано виконати рішення протягом десяти днів. /а.с.36/

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.11.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з Міжрайонного ВДВС по Основ`нському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 проценти за користування безпідставно збереженими коштами в сумі 89 507 грн. 74 коп., інфляційне збільшення в сумі 60 243 грн. 15 коп., три проценти річних в сумі 15 457 грн. 54 коп., а всього -165 208 грн. 43 коп. /а.с.37-40/

Згідно роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Харківського апеляційного суду від 22.05.2020 у справі №646/2940/17, апеляційну скаргу Міжрайнного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах ГТУЮ в Харківській області задоволено частково. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.11.2019 в частині стягнення процентів за користування безпідставно збереженими коштами в сумі 89 507 грн. 74 коп. скасувати., в іншій частині залишено без змін. /а.с.41-42/.

Відповідно до повідомлення позивача ОСОБА_1 від 19.08.2020 та доданої до нього роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міжрайнного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах ГТУЮ в Харківській області щодо оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 22.05.2020 відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язком для всіх судів, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на зазначене, суди апеляційної та касаційної інстанцій, установивши, що рішенням суду було стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які належним чином не виконані, що дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Відповідно до правової позиції у справі №6-157цс16 від 25.05.2016 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач в поданій позовній заяві ставить питання про стягнення з відповідача на його користь суму інфляційного збільшення суми безпідставно збережених відповідачем коштів за період прострочення з липня 2017 року по червень 2020, що становить 89 978 грн. 53 коп, трьох процентів річних за період з 17 липня 2017 року по 17 липня 2020, що становить 34 787 грн. 40 коп. та судові витрати.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватись, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць прострочення. Така позиція висвітлена в листі Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. № 62-97р. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції за кожен місяць прострочення платежу окремо. При цьому, якщо заборгованість виникла з 1 по 15 число відповідного місяця, розрахунок індексу інфляції слід проводити з врахуванням цього місяця.

Згідно з розрахунком трьох відсотків річних та інфляційних втрат від суми боргу 386 174,05 грн. за період з 17.07.2017 по 17.07.2020, сума трьох відсотків річних становить 34 787,40 грн. (386 174,05 грн. * 3,0% / 100,0% /365 днів (в році)*1096 днів (прострочення)), а розмір інфляційного збільшення суми безпідставно збережених відповідачем коштів складає 89 978,53грн., яка розраховувалась за показниками:1) сума неповернутих коштів (386 174,05 грн.), 2) період прострочення (місяць та рік), 3) індекс споживчих цін за відповідний період (%), 4)сума інфляційного збільшення (у гривнях (1*(3-100%)/100%), а саме: за липень 2017 року індекс споживчих цін 100,2 сума інфляційного збільшення 772,35 грн.; за серпень 2017 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за вересень 2017 року індекс споживчих цін 102,0 сума інфляційного збільшення 7723,48 грн.; за жовтень 2017 року індекс споживчих цін 101,2 сума інфляційного збільшення 4634,09 грн.; за листопад 2017 року індекс споживчих цін 100,9 сума інфляційного збільшення 3375,57 грн.; за грудень 2017 року індекс споживчих цін 101,0 сума інфляційного збільшення 3861,74 грн.; за січень 2018 року індекс споживчих цін 101,5 сума інфляційного збільшення 5792,61 грн.; за лютий 2018 року індекс споживчих цін 100,9 сума інфляційного збільшення 3475,57 грн.; за березень 2018 року індекс споживчих цін 101,1 сума інфляційного збільшення 4247,91 грн.; за квітень 2018 року індекс споживчих цін 100,8 сума інфляційного збільшення 3089,39 грн.; за травень 2018 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за червень 2018 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за липень 2018 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за серпень 2018 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за вересень 2018 року індекс споживчих цін 101,9 сума інфляційного збільшення 7337,31 грн.; за жовтень 2018 року індекс споживчих цін 101,7 сума інфляційного збільшення 6564,96 грн.; за листопад 2018 року індекс споживчих цін 101,4 сума інфляційного збільшення 5406,44 грн.; за грудень 2018 року індекс споживчих цін 100,8 сума інфляційного збільшення 3089,39 грн.; за січень 2019 року індекс споживчих цін 101,0 сума інфляційного збільшення 3861,74 грн.; за лютий 2019 року індекс споживчих цін 100,5 сума інфляційного збільшення 1930,87 грн.; за березень 2019 року індекс споживчих цін 100,9 сума інфляційного збільшення 3475,57 грн.; за квітень 2019 року індекс споживчих цін 101,0 сума інфляційного збільшення 3861,74 грн.; за травень 2019 року індекс споживчих цін 100,7 сума інфляційного збільшення 2703,21 грн.; за червень 2019 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за липень 2019 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за липень 2019 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за серпень 2019 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100%; за вересень 2019 року індекс споживчих цін 100,7 сума інфляційного збільшення 2703,21 грн.; за жовтень 2019 року індекс споживчих цін 100,7 сума інфляційного збільшення 2703,21 грн.; за листопад 2019 року індекс споживчих цін 100,1 сума інфляційного збільшення 386,17 грн.;за грудень 2019 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100%; за січень 2020 року індекс споживчих цін 100,2 сума інфляційного збільшення 772,35 грн.; за лютий 2020 року індекс інфляції споживчих цін не перевищував 100% ; за березень 2020 року індекс споживчих цін 100,8 сума інфляційного збільшення 3089,39 грн.; за квітень 2020 року індекс споживчих цін 100,8 сума інфляційного збільшення 3089,39 грн.; за травень 2020 року індекс споживчих цін 100,3 сума інфляційного збільшення 1158,52 грн.; за червень 2020 року індекс споживчих цін 100,2 сума інфляційного збільшення 772,35 грн.

Таким чином позивач просить про стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних не за весь час прострочення, а лише за 3 останні роки, що передували зверненню до суду, з огляду на охоплення попереднього періоду прострочення стягнення вказаних платежів рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.11.2019, яке набрало законної сили. Інфляція позивачем обчислена за період з липня 2017 року по липень 2020 року.

Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем.

Приймаючи дане рішення, суд виходить з диспозитивності та рівності сторні процесу, що сторони користуються рівними правами на власний розсуд. Кожна сторона зобов`язана довести перед судом ті обставини на які вона покликається. Разом з тим, відповідач вказаних позовних вимог не спростував.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України , кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, частиною першою статті 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням того, що на час розгляду даної справи судом не встановлено, а відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, як і не надано належних та допустимих доказів виплати грошових коштів позивачу за виконавчим листом №614/2934/15-ц (провадження 2/641/1204/2015) про стягнення з боржника Комінтернівського ВДВС ХМУЮ на користь стягувача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 386 174 грн. 05 коп., що перераховані останнім 17.02.2015 на депозитний рахунок Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за придбання квартири АДРЕСА_1 , з огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами понесених у справі судових витрат у справі, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, при зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 були понесені витрати на оплату судового збору у сумі 1247,67 гривень.

За таких обставин, зважаючи на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, зазначені витрати позивача з оплати судового збору підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача у повному обсязі.

Разом із тим, відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, як встановлено ч. 4 ст. 137 ЦПК України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правову допомогу було надано договір про надання правової допомоги №01-16/07-20, укладений із адвокатом Поліщук О.Л. від 16.07.2020, додаток до вищевказаного договору - калькуляцію-рахунок, акт приймання-передачі послуг з правової допомоги від 17.07.2020, квитанцію від 17.07.2020про сплату ним на користь адвоката витрат на правничу допомогу у сумі 10240,00 гривень.

Зважаючи на те, що стороною відповідача в ході судового розгляду справи не заявлено відповідного клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, суд не ставить під сумнів співмірність даних витрат критеріям, наведеним у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Відтак, зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначені витрати позивача на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-5,11-13, 137, 141, 258, 259, 263, 268, 280, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Стягнути з Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 інфляційне збільшення боргу в сумі 89 978 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 53 коп., три проценти річних в сумі 34 787 (тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят сім) грн. 40 коп., а всього - 124 765 (сто двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн. 93 коп.

Стягнути з Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 247 (одна тисяча двісті сорок сім) грн. 66 коп. та 10240 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. в якості відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер обліковий картки платника податку НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Міжрайонний відділ ДВС по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , місцезнаходження за адресою: 61001, м. Харків, пл. Захисників України, буд. 7/8, 7 поверх.

Третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , місцезнаходження за адресою: 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 26.

Суддя О.В. Білінська