Ухвала

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 199/3271/20

провадження № 61-14176ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про визнання договору укладеним та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати укладеним 11 березня 2020 року на умовах, передбачених типовим договором, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, між ним та Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради договір про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення в редакції договору згідно з проєктом, який він підготував та надав відповідачу 11 березня 2020 року для розгляду та погодження; стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради на свою користь не менше 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 липня 2020 року позов залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 липня 2020 року залишено без руху і надано йому десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, апеляційний суд виходив з того, що його скарга не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 помилково зазначив оскаржуваним судовим рішенням - рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2020 року, тоді як рішення місцевого суду в цій справі було ухвалене 02 липня 2020 року. Крім того, ОСОБА_1 не зазначив в апеляційній скарзі реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України. Враховуючи наведене, апеляційний суд залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху і надав йому строк для усунення вказаних недоліків шляхом подання уточненої апеляційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 липня 2020 року постановлено вважати неподаною та повернуто заявнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 14 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав до Дніпровського апеляційного суду уточнену апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 липня 2020 року, однак не надав її копій відповідно до кількості учасників справи та не зазначив інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, вказавши про конфіденційність такої інформації. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не усунув у повному обсязі недоліків апеляційної скарги, суд постановив вважати скаргу неподаною і повернув її заявнику.

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не мав права вимагати в нього подання уточненої апеляційної скарги з підстав незазначення ним реєстраційного номера облікової картки платника податків або номера та серії паспорта, оскільки така інформація є його персональними даними, згоди на розповсюдження яких він на давав. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Крім того, суддя-доповідач не пояснив йому, з яких причин рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2020 року відсутнє в матеріалах справи.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частинами першою, другою, четвертою статті 356 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга подається у письмовій формі. В апеляційній скарзі мають бути зазначені: 1) найменування суду, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) рішення або ухвала, що оскаржуються; 5) в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); 6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; 7) клопотання особи, яка подала скаргу; 8) дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується; 9) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. До апеляційної скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися; 2) копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи; 3) документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 4) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності).

Апеляційним судом встановлено, що 22 липня 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 липня 2020 року, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених пунктами 2, 4 частини другої статті 356 ЦПК України. Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 помилково зазначив, оскаржуваним судовим рішенням - рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2020 року, тоді як рішення місцевого суду в цій справі було ухвалене 02 липня 2020 року. Крім того, ОСОБА_1 не зазначив в апеляційній скарзі реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 1 частини першої, частини другої, третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 липня 2020 року залишено без руху і надано йому десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

14 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав до Дніпровського апеляційного суду уточнену апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 липня 2020 року, однак не надав її копій відповідно до кількості учасників справи, та не зазначив інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року про залишення його апеляційної скарги без руху, не зазначив в уточненій апеляційній скарзі реєстраційного номера облікової картки платника податків або номера та серії його паспорта, та не надав копій уточненої апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи, апеляційний суд дійшов правильного висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд не мав права вимагати в нього подання уточненої апеляційної скарги з підстав незазначення ним реєстраційного номера облікової картки платника податків або номера та серії паспорта, не заслуговують на увагу, оскільки незазначення такої інформації є невиконанням вимог закону щодо змісту апеляційної скарги та має наслідком залишення її без руху. Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам частини другої статті 392 ЦПК України, апеляційний суд обґрунтовано вказав на недоліки скарги та залишив її без руху, надавши заявнику можливість усунути такі недоліки.

Що стосується посилання заявника на порушення його конституційного права на захист персональних даних, то воно також є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 роз`яснив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, саме процесуальним законодавством встановлюються порядок та строки на апеляційне оскарження судових рішень, що не суперечить положенням Конституції України.

Зміст оскаржуваної ухвали відповідає вимогам статті 260 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

При цьому Верховним Судом враховано наведене в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду роз`яснено заявнику про те, що згідно з частиною сьомою статті 185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про визнання укладеним договору та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов