Номер провадження 22-ц/804/2591/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/2591/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Мальованого Ю.М., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2020 року цивільну справу № 243/10960/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта», за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , про скасування наказу про звільнення, (головуючий у 1 інстанції суддя Мірошниченко Л.Є., повний текст рішення складено 10 квітня 2020 року),

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта», в особі Донецької дирекції АТ «Укрпошта» (далі АТ «Укрпошта») про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог зазначив, що з 2001 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на різних посадах, у тому числі з 08.09.2017 року на посаді заступника директора філії Донецької дирекції ПАТ «Укрпошта».

Наказом директора Донецької дирекції АТ «Укрпошта» №1051/к від 29.03.2019 року його було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Зазначений наказ вважає незаконним, таким, що винесено без відповідної правової підстави, оскільки звільнення було проведено до впровадження 16 квітня 2019 року змін в організацію виробництва; відповідач не запропонував йому всі наявні вакантні посади; не врахував переважне право залишення на роботі. Засідання профспілкового комітету було проведено без присутності позивача та без його згоди.

Також вважає, що відповідач позбавив його права вирішити питання незаконного звільнення в досудовому порядку, оскільки його заява щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, нарахування і виплати середньої заробітної плати від 24 червня 2019 року, яка була направлена ним на адреси генерального директора АТ «Укрпошта», голови Об`єднаної профспілкової організації АТ «Укрпошта» та до Комісії по трудовим спорам АТ «Укрпошта», залишена без розгляду.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд поновити строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин; визнати незаконним та скасувати наказ філії Донецька директорія АТ Укрпошта №1051/к від 29.03.2019 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогул.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено з підстав пропуску строку звернення до суду.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування зазначає, що висновок суду щодо створення позивачем штучних заходів для звернення до неіснуючої комісії по трудовим спорам (далі - КТС) є безпідставним, оскільки законодавство про працю не обмежує працівника у вирішенні трудового спору в досудовому порядку. Висновок суду, що позивачу було достеменно відомо про відсутність КТС, є припущенням. Судом не враховано бездіяльність керівництва відповідача за його заявами.

Щодо пропуску строку звернення до суду то вважає, що судом безпідставно не враховано наведені ним поважні причини: тяжкий психологічний стан, безпорадність, відсутність матеріальної можливості звернення до суду, протиправні дії інших осіб, звернення до КТС. Крім того, позивач загалом погоджується, з висновком суду першої інстанції про те, що позивача було звільнено з порушенням законодавства, однак зазначає, що деякі обставини були неповно з`ясовані судом. Так, заяву про проведення засідання профспілки без його участі він не подавав. Також суд не взяв до уваги його пояснення, що посада позивача передбачена структурою нового штату. Не надано оцінки діям відповідача щодо введення суду в оману відносно відсутності вакантних посад на день звільнення, та наявності у позивача переважного права щодо залишення на роботі.

Крім того, вважає незаконною ухвалу від 26.11.2019 року щодо залучення ОСОБА_2 у якості третьої особи. Вважає, що останній повинен бути залучений у якості представника відповідача. Дані дії призвели до затягування розгляду справи. Заява щодо залучення подана з порушенням процесуальних строків, особою, яка не мала на це права, задоволена без достатніх правових підстав. Крім того, суд не відобразив того, що представник позивача заперечував проти задоволення заяви. Також посилається на судову практику у спірних правовідносинах.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого він просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає рішення суду є законним та обґрунтованим, суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для поновлення пропущеного строку. В обґрунтування зазначив, що норма ст. 232 КЗпП України є імперативною, та згідно неї трудовий спір на підприємствах, де відсутня КТС, повинен розглядатися у судовому порядку. Позивачу, як заступнику керівника, було достеменно відомо про порядок обліку трудових книжок та про відсутність окремого журналу ведення наказів про звільнення. Твердження позивача є зловживанням процесуальними правами. Наведена позивачем судова практика, на його думку, суперечить власним висновкам позивача. Зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та перекладення обов`язку по збору доказів на відповідача чи суд. Також вважає, що ухвала від 26.11.2019 року винесена з дотриманням норм процесуального права та не порушує прав позивача.

Від третьої особи також надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому у останній також просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Наводить доводи, аналогічні доводам викладеним у відзиві відповідача. Крім того надає розрахунковий лист позивача, як доказ наявності у останнього коштів для звернення до суду.

В судовому засіданні представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали, наполягали на наявності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду, яким суд надав неналежну оцінку, та просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Позивач та третя особа у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Про причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомили. Позивач скористався наданим йому ст. 58 ЦПК України правом на участь у судовому процесі через представника. Наведене свідчить про відсутність перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем подано апеляційну скаргу лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду. В іншій частині судове рішення, у тому числі щодо мотивів його ухвалення, сторонами та іншими, особами які приймають участь у справі не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, та надав їм належну оцінку.

Відповідно до статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Згідно із п. 1 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, в тому числі у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Статтею 49-2 КЗпП України передбачений порядок вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно(ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що згідно довідки №03-937 від 05.09.2019 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «Укрпошта» в період з 13.08.2001 рік по 01.04.2019 рік, у тому числі працював на посаді заступника директора Донецькій дирекції АТ «Укрпошта» з 29.02.2012 року. Розмір його середньомісячної заробітної плати складав 25 929,34 грн.

Відповідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Положення про Донецьку дирекцію Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», яке затверджено наказом генерального директора ПАТ «Укрпошта» від 23 червня 2017 року №805, Донецька дирекція АТ «Укрпошта» є структурним підрозділом філією АТ «Укрпошта», не є юридичною особою і здійснює свою діяльність від імені Товариства та території Донецькій області в межах повноважень, наданих їй товариством і закріплених цим Положенням.

Управління філією здійснює директор філії, або особа, яка виконує обов`язки (пункт 5.1 Положення).

Підпунктами 5.3.7., 5.3.11. пункту 5.3. Положення визначено, що директор філії зокрема, затверджує положення про функціональні структурні підрозділи, посадові інструкції працівників, положення про виробничі структурні підрозділи Філії, місцеві нормативи щодо визначення чисельності штату у цілому по Філії. Складає та затверджує штатний розпис Філії (з урахуванням без балансових виробничих підрозділів) в межах граничної чисельності штату, визначеної Товариством. Приймає, переміщує і звільняє з роботи працівників Філії, застосовує до них заохочення, матеріального і дисциплінарного стягнення на підставі довіреності Товариства та відповідно до встановленого порядку.

З інформації викладеній у довідці від 10.02.2020 року № 75-2-10 убачається, що наказом ПАТ «Укрпошта» від 27.12.2018 року №1484 «Про організаційні заходи пов`язані зі зміною типу акціонерного товариства» визначено такими, що діють у складі АТ Укрпошта філії товариства, відповідно до додатку, зокрема 26 філій регіональних та 3 -спеціальних. Середньооблікова чисельність штатних працівників АТ «Укрпошта» за березень 2019 року складала 65653 особи, середньооблікова чисельність штатних працівників Товариства за квітень 2019 року 65197 осіб.

Відповідно до довіреності від 11 січня 2019 року АТ «Укрпошта» уповноважило директора філії Донецька дирекція АТ «Укрпошта» Пушкіна О.О. укладати, змінювати, припиняти (розривати) договори, передбачені Кодексом законів про працю України.

Наказом генерального директора ПАТ «Укрпошта» від 31 січня 2018 року № 97 затверджена примірна структура управління регіональної філії та примірної внутрішньовиробничої структури безбалансового виробничого підрозділу філії ПАТ «Укрпошта». Згідно пункту 2 зазначеного наказу, директорів філій зобов`язали забезпечити приведення структур регіональних філій у відповідність до затвердженої Примірної структури.

Наказом генерального директора ПАТ «Укрпошта» від 29 листопада 2018 року №1380, у зв`язку зі складною економічною ситуацією та вжиттям заходів з оптимізації витрат на утримання адміністративно-управлінського персоналу ПАТ «Укрпошта», директорам філій доручено забезпечити перегляд виробничих процесів, трудових функцій, витрат на оплату труда, чисельність та/або штату підпорядкованих працівників, з приводу чого надати позиції до 03 грудня 2018 року.

Наказом генерального директора АТ «Укрпошта» від 25 січня 2019 року № 61 у зв`язку із затвердженням Статуту АТ «Укрпошта» внесено зміни до Положення про Донецьку дирекцію ПАТ «Укрпошта» та слово «ПАТ» замінено на слово «АТ».

Наказом генерального директора АТ «Укрпошта» від 09 січня 2019 року № 12 затверджена гранична чисельність штату адміністративного-управлінського персоналу філій АТ «Укрпошта» за напрямками діяльності, зокрема по окремих структурних підрозділах. У зв`язку з чим директорам філій доручено внести зміни до штатних розписів філій та привести чисельність у відповідність до граничної у термін до 01 квітня 2019 року.

Наказом директора філії Донецька дирекція АТ «Укрпошта» від 28 січня 2019 року №113, начальнику відділу організації праці, компенсації і пільг Пільгук О.Є. встановлено в термін до 01 квітня 2019 року внести зміни до штатного розпису та привести чисельність у відповідність до граничної згідно з додатком 1. Начальника ВКА ОСОБА_3 зобов`язано в термін до 01 лютого 2019 року попередити працівників про скорочення штату згідно з додатком 1 у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до копії додатку 1 до наказу від 28 січня 2019 № 113 підлягала виведенню зі штатного розпису зокрема посада заступника директора Донецької дирекції АТ «Укрпошта».

31 січня 2019 року ОСОБА_1 був попереджений про наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату не раніше ніж за 2 місяці з дня ознайомлення з даним попередженням, що підтверджується його особистим підписом.

Повідомленням від 27 березня 2019 року № 03-256 ОСОБА_1 було запропоновано три вакантні посади а саме: начальника відділу кадрового адміністрування Донецької дирекції АТ «Укрпошта» з посадовим окладом 12 101 грн. (місце постійної роботи м. Слов`янськ); товарознавця Групи роздрібної торгівлі Донецької дирекції АТ «Укрпошта» з посадовим окладом 5100 грн. (місце постійної роботи м. Краматорськ); заступника начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Краматорськ-31 Донецької дирекції АТ «Укрпошта» з посадовим окладом 7650 грн. (місце постійної роботи м. Краматорськ). Від запропонованих посад позивач відмовився, що підтверджується його особистим підписом на повідомленні.

Відповідно до наказу № 678 від 25.09.2014 року затверджено Положення про корпоративний сайт УДППЗ «Укрпошта». Відповідно до положення на вказаному сайті своєчасно викладається інформація, в тому числі і про вакантні посади.

Згідно із копією протоколу засідання Президії профспілкового комітету Донецької обласної організації профспілки працівників зв`язку дирекції ПАТ «Укрпошта» №31 від 29 березня 2019 року надана згода на звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України працівників Донецької дирекції АТ «Укрпошта», зокрема заступника директора Карпенко Ю.І.

Наказом директора філії Донецька дирекція АТ «Укрпошта» Пушкіна О.О. №1051/к від 29 березня 2019 року, заступника директора філії ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням чисельності (штату) працівників з 01 квітня 2019 року. З наказом про звільнення позивач ознайомлений 01 квітня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом.

З копії Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них Донецької дирекції АТ «Укрпошта» убачається, що ОСОБА_1 при звільненні 01 квітня 2019 року отримав трудову книжку на підставі наказу №1051/к від 29 березня 2019 року.

24 червня 2019 року позивач направив на адресу генерального директора АТ «Укрпошта та голови Об`єднаної профспілкової організації АТ «Укрпошта» заяву про скасування наказу Донецької дирекції №1051/к від 29.03.2019 року, поновлення його на роботі, нарахування і виплати середньої заробітної плати. 25 червня 2019 року вказана заява направлена до Комісії по трудовим спорам АТ «Укрпошта», що підтверджується поштовими квитанціями.

У відповідь, на ім`я ОСОБА_1 АТ «Укрпошта» направлено листа від 15.07.2019 року, в якому останнього повідомлено, що відповідно до наданої Донецькою дирекцією АТ Укрпошта інформації, після попередження про можливе звільнення з роботи за ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників, останньому було запропоновано декілька варіантів посад, від яких ОСОБА_1 відмовився. У зв`язку з чим, враховуючи що переведення на іншу роботу можливо лише за згодою, яку ОСОБА_1 не надав. Товариство не вбачає порушень права на працю, так як реалізація останнього залежала виключно від волі ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 12 листопада 2019 року № 09-1571 у філії Донецька дирекція АТ «Укрпошта» комісія по трудовим спорам не створювалась.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції було зазначено, що звільнення позивача дійсно було проведено з порушенням вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, що призвело до порушення прав працівника, однак позивач звернувся до суду з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України та не довів наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Таким чином, апеляційна скарга може бути подана й тоді, коли особа згідна із рішенням суду, але не згідна із мотивувальною частиною рішення, наприклад, з висновками суду щодо встановлення певних фактів. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2020 року, зокрема в частині мотивів ухвалення судового рішення, відповідачем не оскаржено.

Апеляційний суд не приймає доводи викладені в апеляційній скарзі та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову з підстав пропуску строку звернення до суду передбаченого ст. 233 КЗпП України, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі., що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду (рішення у справі «Балле проти Франції» від 04.12.1995 р., рішення у справі «Мушта проти України», заява № 8863/06, 18.11.2010 р.). Європейський суд наголошує на необхідності перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року), а також, чи є обмеження права особи на доступ до суду пропорційним (рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.) При вирішенні питання про поновлення строку суд повинен враховувати, що безпідставне поновлення строку, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у такому його елементі справедливого судового розгляду як принцип правової визначеності.

Частиною першою статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У Постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування строку визначеного ст.233 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №758/9773/15-ц зазначено, що «установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку».

Тобто, стаття 233 КЗпП не пов`язує можливість застосування наслідків пропуску строку звернення із поданням відповідного клопотання.

Апеляційний суд не приймає посилання представників позивача на загальні положення ст.ст. 256-267 ЦК України, оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з трудовим договором та врегульовані спеціальними правовими нормами, а саме положеннями КЗпП України, яким передбачено окремий порядок та підстави для застосування строку звернення до суду. Зокрема ст.. 233 КЗпП України визначено, що а у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З матеріалів справи убачається, що позивача було звільнено з 01 квітня 2019 року. У той же день його було ознайомлено з наказом про звільнення та видано трудову книжку. Таким чином, встановлений ст.233 КЗпП України строк повинен розраховуватися з 01.04.2019 року та сплинув 01.05.2019 року. Однак, з позовом про поновлення на роботі позивач звернувся 19 вересня 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання, викладені позивачем при подачі апеляційної скарги та наведені його представниками в судовому засіданні апеляційного суду, на судову практику в порядку ч.4.ст. 263 ЦПК України, оскільки вона не стосується даних правовідносин та постановлена у справах з іншими обставинами. В них висловлено правову позицію про застосування положень статей 256-267 ЦК України, які до спірних правовідносин не застосовуються.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску строку, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи убачається, що з наказом про звільнення позивача було ознайомлено у встановленому законом порядку в день звільнення, а саме 01.04.2019 року, у той же день йому видано трудову книжку. Ці обставини підтверджуються його особистими підписами. Протягом місячного строку після звільнення останній з будь-якими заявами щодо видачі копії наказу про звільнення, поновлення його на роботі, тощо, ані до адміністрації підприємства, ані до профспілкового органу не звертався. Перше звернення щодо поновлення на роботі датовано 24.06.2019 року.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що звернення працівника до комісії по трудовим спорах 24.06.2019 року є підставо для поновлення пропущеного ним строку, оскільки судом першої інстанції було слушно зауважено, що за положеннями ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються та за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору.

З матеріалів справи убачається, що у філії Донецька дирекція АТ «Укрпошта» комісія по трудовим спорам не створювалась. Крім того, навіть за умови необізнаності позивача щодо відсутності відповідної комісії, у встановлений законом місячний строк з відповідною заявою до органу, який розглядає трудові спори він не звертався.

Апеляційний суд не приймає доводи, що судом не було враховано майновий стан позивача, який позбавляв його можливості завчасно звернутися до суду, оскільки його скрутне матеріальне становище не підтверджується матеріалами справи. Крім того, п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі позивачі звільняються від сплати судового збору.

Щодо інших причин (тяжкий психологічний стан, протиправні дії інших осіб тощо) апеляційний суд зазначає, що за положеннями ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна сторонам несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених законом. Проте позивачем не надано доказів неможливості подання позивачем позову у встановлений законом строк, наведені ним причини не можуть бути визнані поважними. За таких обставин, апеляційний суд погоджується з правовими висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення пропущеного стороною строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги, що під час розгляду справи судом були неповно з`ясовані деякі обставини щодо порушенням трудового законодавства при звільненні позивача, оскільки вони не мають відповідного правового значення. Судом першої інстанції було зроблено правовий висновок щодо порушення відповідачем передбаченого законодавством порядку звільнення працівника, що призвело до порушення трудових прав позивача та є підставою для поновлення на роботі та в цій частині рішення суду не оскаржено. Позивачу відмовлено з підстав пропуску строку звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо незаконності ухвали від 26.11.2019 року про залучення у якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , апеляційний суд зазначає, що ухвала постановлена у порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством та її постановлення даної не впливає на правильність правових висновків суду щодо відмови у позові.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний правовий висновок щодо пропуску позовної давності та відмови у зв`язку із цим у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено у запереченні на позовну заяву, були предметом розгляду у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст..ст. 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

Ю.М.Мальований

О.О.Тимченко

Повний текст постанови складений 08 жовтня 2020 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян