Ухвала

Іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 127/27732/19

провадження № 61-13813ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом ОСОБА_7, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 серпня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі, а ухвалами від 20 серпня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування доказів та призначено справу до розгляду без повідомлення учасників справи.

27 серпня 2020 року засобами електронного поштового зв`язку до Вінницького апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7, про відвід судді Ковальчука О. В., мотивована тим, що із прийнятих за підписом судді ухвал вбачається явна упередженість, суб`єктивність та власна заінтересованість цього судді у вирішенні справи на користь позивача, зокрема суддя Ковальчук О. В. залишає поза увагою важливі для вирішення справи обставини, чим не сприяє, а перешкоджає учасникам процесу в доступі до правосуддя.

Пославшись на викладене та на те, що суд не бажає виконувати вимоги пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України про те, що учасники справи мають право брати участь в судових засіданнях та вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, ОСОБА_1 заявив відвід судді Вінницького апеляційного суду Ковальчуку О. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2020 року в складі: головуючий суддя - Ковальчук О. В, судді - Панасюк О. С., Шемета Т. М. визнано відвід судді Ковальчука О. В. необґрунтованим та передано питання про відвід на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Вінницький апеляційний суд в складі судді Войтка Ю. Б. ухвалою від 31 серпня 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7 про відвід судді Ковальчука О. В. відмовив.

03 вересня 2020 року засобами електронного поштового зв`язку до Вінницького апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7 про відвід колегії суддів в складі: головуючий суддя - Ковальчук О. В, судді - Панасюк О. С., Шемета Т. М., та судді Войтка Ю. Б., мотивована тим, що вказаними суддями формально та поверхнево вирішено заяву про відвід від 27 серпня 2020 року, оскільки не взято до уваги, що технічний запис судового засідання суду першої інстанції, призначеного на 11 червня 2020 року, є нерозбірливим. За таких обставин, заявник вважає, що не об`єктивним є підхід суддів в можливості проводити розгляд справи без виклику сторін і приймати рішення за наявними у справі матеріалами. Крім того, апелянт наголошує, що в цьому відводі доводи зводяться не до незгоди з судовим рішенням, а до небажання суду виконувати вимоги пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України про те, що учасники справи мають право брати участь в судових засіданнях та вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2020 року визнано, що заявлення адвокатом ОСОБА_7 відводів суддям Ковальчуку О. В. , Панасюку О. С. , Шеметі Т. М. та Войтку Ю. Б. у цій справі є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Залишено заяву, подану адвокатом ОСОБА_7, про відвід суддям Ковальчуку О. В., Панасюку О. С., Шеметі Т. М. та Войтку Ю. Б. без розгляду.

Застосовано до ОСОБА_7 захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 197 грн, та стягнути з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

18 вересня 2020 року ОСОБА_1 , поданої адвокатом ОСОБА_7, направив на електронну пошту Верховного Суду, із застосуванням електронного цифрового підпису, касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2020 року у вказаній вище справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Тобто перелік ухвал суду, які підлягають касаційному оскарженню, чітко визначається процесуальним законом. У переліку ухвал суду апеляційної інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, визначених у пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України, ухвала суду апеляційної інстанції про залишення заяви про відвід без розгляду відсутня.

Отже, касаційному оскарженню не підлягають ухвали суду апеляційної інстанції щодо залишення заяви про відвід судді без розгляду.

Щодо оскарження ухвали в частині застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК Україниучасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина третя та четверта статті 44 ЦПК України).

Частиною першою статті 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з частиною першою, другою статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», пункт 24, рішення від 20 січня 2011 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 2000 року). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення від 30 листопада 2006 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскільки заявлені адвокатом ОСОБА_7 відводи є завідомо безпідставними та направленими на відвід суддів задля незаконного усунення їх від розгляду справи, спрямованими на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, тому такі дії його свідчать про зловживання ним процесуальним правами.

Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права відсутні, а доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду та зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду зазначене в касаційній скарзі клопотання про зупинення виконання ухвали Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2020 року до закінчення касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом ОСОБА_7, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська