Справа № 460/3653/19
Провадження №2/944/618/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Карпин І.М.

з участю секретаря судових засідань Мельник Є.Є.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

19.07.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 17.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І., за реєстровим №6126 та Витягом про реєстрацію права власності зазначеного майна від 20.01.2005 за №6268337. 17.05.2005 він, як власник житла дав дозвіл на реєстрацію на той час його дружини - ОСОБА_3 та їхніх дітей. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18.05.2018 шлюб між ними було розірвано. З 2015 року по даний час спільне проживання з відповідачкою в одній квартирі стало нестерпним та неможливим, оскільки відповідачка систематично провокує сварки та конфлікти, після чого звертається в поліцію з метою притягнення його до відповідальності. Під час конфліктів ОСОБА_2 неодноразово погрожує йому розправою шляхом отруєння, стверджує, що шкодує, що спричинене нею в 2007 році тяжке тілесне ушкодження не призвело до летального наслідку. Відповідач відмовляється солідарно оплачувати кошти за комунальні послуги, не підтримує порядку в квартирі, відмовляється прибирати в ній, смітить та розводить в квартирі безлад. ОСОБА_2 свідомо нищить придбане ним майно, відлучаючись з квартири залишає ввімкненою воду, світло. Крім цього, спонукає їхніх дітей до вчинення аналогічних дій, а у випадку їхньої непокори погрожує їм, внаслідок чого чинить на дітей психологічний тиск. Його неодноразові прохання до відповідача підтримувати належний порядок в квартирі, оплачувати комунальні послуги та не нищити майно завершується черговими конфліктами та погрозами. Відповідач на його неодноразові прохання відмовляється переїхати в квартиру АДРЕСА_2 , яка їй належить на праві спільної сумісної власності. Оскільки відповідач вже не є членом його сім`ї, не бере участь у витратах по утриманню квартири, створює неможливі умови співжиття в одній квартирі, є всі підстави для її виселення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав дав пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Додатково зазначив, що причиною виселення відповідача є те, що вона в квартирі не підтримує порядок, також в квартирі не прибирають діти, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, відзиву напозов не подала.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування № від 17.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І., за реєстровим №6126.

Відповідач у справі ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача ОСОБА_4 , шлюб між якими за рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18.05.2018 розірвано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положень статей 316, 317 ЦК України правом власностіє право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виселення (позбавлення права на житло) є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення (позбавлення права на житло) предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено відповідач ОСОБА_2 вселилася до квартири у 2005 році як член сім`ї власника ОСОБА_4 , тобто проживає у спірній квартирі на законних підставах.

Обставини наведені позивачем не можуть слугувати підставою для виселення. Будь яких доказів того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою, псує жиле приміщення, порушує правила співжиття, суду надані не були.

Оцінюючи зібрані у справі в сукупності докази, суд дійшов висновку що в позові ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду чи через Яворівський районний суд Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.09.2020.

Позивач: ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_3

Суддя І.М.Карпин