ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1895/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У жовтні 2018 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - АТ КБ «Приватбанк», банк, позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 27 652,71 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.09.2010 ОСОБА_1 , отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, та дає згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач в порушення умов договору не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 25.09.2018 має заборгованість в загальному розмірі 27 652,71 грн., яка складається із: заборгованості по відсотках в сумі 26117,52 грн., пені в сумі 7360,51 грн., та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 1292,99 грн. (процентна складова).

У липні 2020 позивач збільшив розмір позовних вимог, заявивши вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, розраховану станом на 21.06.2020, в загальному розмірі 73 169,86 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 19 599,21 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, в сумі 7 044,08 грн.; пені в сумі 42 566,10 грн. та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 3 460,47 грн. (процентна складова).

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що з наданих позивачем документів неможливо встановити дійсність наведених у позовній заяві фактів та обставин, додатки до позовної заяви не можуть вважатися належними та допустимими доказами з огляду на порушення правил засвідчення копій документів, надані позивачем розрахунки заборгованості містять численні невідповідності і арифметичні прорахунки, та не узгоджується з викладеними у позовній заяві фактами, позивачем не доведено належними доказами факт виникнення між нею та банком кредитних відносин, узгодження умов кредитного договору, зокрема, розміру кредиту, процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та надання нею згоди на зміну кредитного ліміту, у зв`язку з чим вимоги позивача є безпідставними і недоведеними.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою від 13.11.2018 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Після спливу визначеного строку для подання відзиву на позов в ході дослідження матеріалів справи було встановлено, що заявлені банком вимоги суперечать доданим до позовної заяви документам, у зв`язку з чим 12.09.2019 суд постановив ухвалу про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін на 27.07.2020.

12.06.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.06.2020 від позивача надійшло клопотання про приєднання письмових доказів, а саме: виписки по картковому рахунку відповідачки; витягу з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору; наказу про затвердження Умов та правил надання банківських послуг; довідки про зміну умов кредитування та про видані картки.

06.07.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому викладені пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

09.07.2020 від позивача надійшла уточнена позовна заява, зі змісту якої вбачається, що фактично даною заявою позивач збільшив розмір позовних вимог.

27.07.2020 від відповідача надійшли письмові пояснення на позов.

Протокольною ухвалою від 27.07.2020 суд задовольнив клопотання позивача про приєднання письмових доказів, прийняв до розгляду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заяву про збільшення розміру позовних вимог, встановив додатковий строк для подання заяв по суті справи та відклав розгляд справи на 15.10.2020.

05.08.2020 від позивача надійшов відзив на уточнену позовну заяву, який подано без дотримання вимог частини 5 статті 178 ЦПК України щодо надіслання його копії іншим учасникам справи, у зв`язку з чим суд повертає його відповідачу без розгляду.

31.08.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, яку подано з порушенням визначеного судом строку, у зв`язку з чим суд залишає дану заяву без розгляду.

04.09.2020 від відповідача надійшли письмові пояснення по суті справи разом з додатковими доказами. Оскільки подання пояснень сторонами не передбачено цивільним процесуальним законом, докази подані з порушенням встановленого законом та судом строку та не надано доказів надіслання копій доказів позивачу, суд повертає пояснення та додаткові докази відповідачу без розгляду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

10.09.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої отримала кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 21.06.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 73 169,86 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 19 599,21 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, в сумі 7 044,08 грн.; пені в сумі 42 566,10 грн. та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 3 460,47 грн. (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 1069 ЦК України права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором.

За положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження умов договору позивач надав суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (оригінальна назва - Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода») та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Дослідженням наданих позивачем копій анкети-заяви та довідки про умови кредитування встановлено, що їх неналежна якість не дозволяє з`ясувати їх справжній зміст, а тому вказані документи не є належними доказами погодження між сторонами умов кредитування.

Окрім того, у підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві вказані лише її персональні та контактні дані, проте у ній не зазначені жодні умови кредитування, зокрема, такі як сума кредиту, розмір процентів, неустойки, строки і порядок погашення кредиту.

З копії підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 пільгового періоду» можна припустити, що у ній містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки і штрафних санкцій, однак з підстав неналежної якості цього документу суд позбавлений можливості використати наявні у ньому дані під час розгляду справи.

До того ж у копії довідки про умови кредитування відсутні відомості про дату її підписання і суму кредиту, у зв`язку з чим неможливо встановити зв`язок між наведеними у ній умовами та вихідними даними, зазначеними у наданому позивачем розрахунку заборгованості.

Що стосується витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, то підпис відповідача у ньому відсутній.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови та правила надання банківських послуг» та Тарифи Банку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи Банку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (10.09.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.10.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг» і Тарифи Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без належних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та Тарифи Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже ураховуючи, що позивачем не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми, надані позивачем розрахунок кредитної заборгованості, виписки по картковому рахунку, довідки про зміну умов кредитування та видані відповідачу картки не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Отже, з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного законодавства суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами факту укладення між сторонами кредитного договору з тими умовами, на які посилається банк, що є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: