П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м. Київ

Справа № 22-11659 Головуючий у 1-й інстанції: Комаревцева Л. В. Унікальний № 753/7342/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Борисової О. В.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання умови трудового договору недійсною, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

у с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 пред`явив в суд позов до ПАТ «Українська залізниця» про визнання умови трудового договору недійсною, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив: визнати недійсною умову трудового договору від 01 березня 2017 року № 59, укладеного між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 , про встановлення строку дії трудового договору з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року, яка закріплена в пункті 8.1 трудового договору від 01 березня 2017 року № 59, з моменту укладання цього трудового договору; визнати трудовий договір від 01 березня 2017 року № 59, що укладений між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 , безстроковим, таким, що укладений на невизначений строк від дати його укладення - з 01 березня 2017 року; визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» від 01 березня 2018 року № 33-ос про звільнення ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» від 01 березня 2018 року № 411/ос про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця»; стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 березня 2018 року до дня поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі (т. 1, а.с.3-6).

Позов було обґрунтовано тим, що 09 грудня 2015 року на підставі наказу № 71/ос позивач прийнятий на роботу в АТ «Укрзалізниця» на посаду першого заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» безстроково.

У 2017 році відбулись зміни в штатному розписі, зокрема, виключено посаду першого заступника начальника філії, замість неї створено посаду першого заступника директора філії. Про ці зміни його завчасно відповідач не повідомив.

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця», яке оформлене пунктом 1.5.1 протоколу від 22 лютого 2017 року № Ц-57/12 Ком. т., позивача як першого заступника начальника філії, призначено на посаду першого заступника директора філії, трудові відносини не переривались. На виконання цього рішення видано наказ від 22 лютого 2017 року № 317/ос про призначення його на посаду першого заступника директора філії на умовах трудового договору. Наказ не містив вказівки, що трудові відносини є строковими.

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 написав на ім'я голови правління АТ «Укрзалізниця» заяву, у якій просив призначити його на посаду першого заступника директора філії. У цій заяві не зазначав про призначення його на цю посаду на певний строк, вважав, що трудова угода триватиме безстроково.

01 березня 2017 року з позивачем укладений трудовий договір № 59, у пункті 1.2 якого зазначено, що трудові відносини продовжуються, а в пункті 8.1 вказано, що він діє з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року включно.

До моменту підписання договору позивачу було висунуто умови: підписати цей договір або бути звільненим, тобто умови договору були нав`язані роботодавцем. Оскільки відповідач не дотримався вимог про завчасне повідомлення про зміни в умовах праці, ОСОБА_1 не міг прийняти виваженого рішення про подальшу трудову діяльність чи знайти за гарантовано виділений час нове місце роботи, у зв`язку із чим уклав трудовий договір.

Укладення трудового договору на певний строк, з урахуванням характеру праці та інтересів сторін, суперечить частині другій статті 23 КЗпП України, а отже така умова є недійсною.

Форма трудового договору затверджена рішенням правління від 31 січня 2017 року (протокол № 57/7), яке не введено в дію, а отже, і сам договір.

З 18 січня до 27 березня 2018 року позивач перебував на лікарняному, а з наказом від 01 березня 2018 року № 33-ос про звільнення ознайомився 28 березня 2018 року, проте із наказом від 01 березня 2018 року № 411/ос, на підставі якого видано наказ № 33-ос, його не ознайомлювали.

Відповідно до пункту 2.3.5 трудового договору № 59 про закінчення дії трудового договору його мали повідомити не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку його дії, проте звільнення відбулось у період непрацездатності.

Звільнення відбулось 01 березня 2018 року, проте трудову книжку йому видали та провели з ним розрахунок тільки 28 березня 2018 року. У порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України перед виплатою сум позивача не повідомили про їхній розмір.

Фактична управлінська та фінансова залежність від відповідача стримали позивача від пред`явлення позову про захист своїх порушених прав невідкладно, у 2017 році.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю (т. 2, а.с.61-75).

Справа вже була предметом апеляційного розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Апеляційний суд скасував рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року та ухвалив нове рішення, яким: визнав трудовий договір від 01 березня 2017 року N 59, що укладений між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_2 , безстроковим та укладеним на невизначений строк від дати його укладення - з 01 березня 2017 року; визнав незаконним наказ директора філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» від 01 березня 2018 року № 33-ос про звільнення ОСОБА_2 з роботи; визнав незаконним наказ виконувача обов`язків голови правління АТ «Укрзалізниця» від 01 березня 2018 року № 411/ос про звільнення ОСОБА_2 ; поновив ОСОБА_2 на посаді першого заступника директора філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця»; стягнув з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 березня 2018 року до 18 квітня 2019 року (283 робочі дні) у сумі 2 138 945 грн 13 коп.

Судом допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору віднесені за рахунок відповідача.

Однак постановою Верхового Суду від 27 травня 2020 року частково задоволено касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» - постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 серпня 2020 року вказану справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

В суд апеляційної інстанції після відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача, адвоката Пелюка С. С. з зв`язку із зайнятістю останнього у кримінальному процесі (т.3, а. с. 220-221, 224), представник АТ «Укрзалізниця», адвокат Коротун О. М., не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду (06 жовтня 2020 року о 13 год. 40 хв.) повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис у відповідній розписці (т. 3, а. с. 225).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника АТ «Укрзалізниця», адвоката Коротуна О. М.,оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд також відмовив у задоволенні клопотання адвоката Пелюка С. С. про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що позивач знаходиться поза межами території України, водночас адвокат Пелюк С. С., який не був завчасно повідомлений про місце та час розгляду справи, не зміг узгодити з ОСОБА_1 правову позицію.

По-перше, апеляційний суд вже відкладав розгляд справи за клопотанням сторони позивача, хоча адвокат Пелюк С. С. не надав суду жодних доказів щодо своєї зайнятості, а причини неявки у судове засідання позивача суду не були повідомлені.

По-друге, адвокат Пелюк С. С. був повідомлений про дату, місце та час судового розгляду - 06 жовтня 2020 року, яка була визначена судом із урахуванням зазначеної ним у попередньому клопотанні про відкладення розгляду справи від 28.09.2020 зайнятості адвоката 01, 05, 12, 20, 21, 22 жовтня 2020 року, шляхом направлення 29.09.2020 о 15 год. 23 хв. судової повістки-повідомлення на зазначену ним у клопотанні офіційну електронну адресу (т.3, а.с.226-227). За правилами ч. 6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України таке повідомлення адвоката є належним та є повідомленням сторони.

По-третє, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, викладені касаційним судом у постанові від 08 липня 2020 року, справа надійшла до апеляційного суду 17 серпня 2020 року. Отже у позивача та його представника було принаймні два місяці для узгодження правової позиції.

Крім того, 06 жовтня 2020 року адвокат Пелюк С. С. подав до апеляційного суду письмові пояснення з урахуванням висновків суду касаційної інстанції та відзив на заяву про поворот виконання судового рішення.

З огляду на таке, а також ураховуючи участь у судовому засіданні представника позивача, адвоката Пелюка С. С., немає підстав вважати, що право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя буде порушеним, як то мотивовано у клопотанні.

Скасовуючи судове рішення апеляційного суду Верховний Суд у своїй постанові від 08 липня 2020 року (т.3, а.с.171-177) виклав наступні вказівки.

Вирішуючи спір у частині позовних вимог про визнання недійсною умови трудового договору та визнання трудового договору безстроковим, від яких залежить вирішення інших позовних вимог, апеляційний суд не врахував положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України, не звернув уваги на обізнаність позивача про своє порушене трудове право з 01 березня 2017 року та звернення ОСОБА_2 з позовними вимогами до суду про визнання недійсною умовою трудового договору від 01 березня 2017 року № 59, зокрема пункту 8.1, та визнання зазначеного договору безстроковим лише у квітні 2018 року. Жодних аргументів щодо поважності або неповажності причини пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, апеляційний суд не зазначив.

Визнаючи оспорюваний трудовий договір безстроковим, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у спірному випадку застосування контрактної форми трудового договору є таким, що суперечить вимогам закону.

Проте апеляційний суд не звернув уваги, що сторони уклали не контракт, а строковий трудовий договір від 01 березня 2017 року № 59, у якому узгоджено строк дії трудового договору - з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року включно (пункт 8.1 трудового договору), а також умови про те, що договір припиняється, зокрема, у зв`язку із закінченням строку його дії (пункти 7.3, 7.3.1). Апеляційний суд не дав оцінки змісту умов саме строкового договору, його меті, змісту спрямування волевиявлення ОСОБА_2 (на укладення строкового чи безстрокового трудового договору).

Поновлюючи позивача на роботі, в тому числі з підстав звільнення у період тимчасової непрацездатності, апеляційний суд не перевірив, чи є звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності безумовною підставою для поновлення на роботі.

Верховний суд зазначив, що під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати відповідну правову оцінку цим доказам і встановленим на їх підставі дійсним обставинам справи, з`ясувати причини пропуску тримісячного строку на звернення до суду за вирішенням спору, перевірити доводи відповідача про те, що спірний трудовий договір за своєю суттю та призначенням є строковим, врахувати правові наслідки звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності та вирішити спір з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилом ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника ОСОБА_2 , адвоката Пелюка С. С., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги у контексті вказівок Верховного Суду, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При розгляді справи районним судом встановлені наступні обставини.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 09 грудня 2015 року № 71/ос ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» з 11 грудня 2015 року.

31 січня 2017 року відбулось засідання правління АТ «Укрзалізниця», оформлене протоколом № Ц-57/7 Ком. т., відповідно до пунктів 4.1, 4.2 якого вирішено вилучити зі штатного розпису апарату управління філії «Центр забезпечення виробництва» посаду начальника філії та запроваджено у штатному розписі апарату управління філії «Центр забезпечення виробництва» посаду директора філії на умовах трудового договору.

22 лютого 2017 року АТ «Укрзалізниця» видано наказ № 317/ос за підписом виконувача обов`язків голови правління Василевського І. про призначення ОСОБА_2 з 01 березня 2017 року на посаду першого заступника директора філії «Центр забезпечення виробництва» на умовах трудового договору. Підстава: рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 22 лютого 2017 року (протокол № Ц-57/12 Ком. т.), заява ОСОБА_2

23 лютого 2017 року ОСОБА_2 подав на ім`я голови правління АТ «Укрзалізниця» заяву з проханням про призначення його на посаду першого заступника директора філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору.

01 березня 2017 року між АТ «Українська залізниця» в особі голови правління Балчуна Войцеха та ОСОБА_2 укладений трудовий договір № 59 та підписано додаткову угоду до нього.

Згідно із пунктом 8.1 цього договору його укладено на строк з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року включно. Пунктом 2.3.5 передбачено, що товариство зобов`язується повідомляти працівника про закінчення дії договору не пізніше одного місяця до закінчення строку дії.

01 березня 2017 року директором філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» Цвігун В. Б. видано наказ № 42/ос про переведення позивача на посаду першого заступника директора філії на умовах строкового трудового договору за погодженням сторін на визначений строк - з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року. У наказі визначено підставу переведення: рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 22 лютого 2017 року (протокол № Ц-57/12 Ком. т.), заява ОСОБА_2 ; наказ АТ «Укрзалізниця» від 22 лютого 2017 року № 317/ос; трудовий договір від 01 березня 2017 року № 59. Із цим наказом позивач ознайомився під особистий підпис 01 березня 2017 року.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 01 березня 2018 року № 411/ос ОСОБА_2 звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України. Підставою вказано пункт 8.1 трудового договору від 01 березня 2017 року № 59. Наказ видано за підписами виконувача обов`язків голови правління ОСОБА_3 та члена правління Марчек Ж. Наказ не містить відомостей про ознайомлення із ним ОСОБА_2 .

Директор філії ОСОБА_4 01 березня 2018 року також видав наказ № 33-ос про звільнення ОСОБА_2 . Підставою звільнення зазначено наказ АТ «Укрзалізниця» від 01 березня 2018 року № 411/ос, пункт 2 стаття 36 КЗпП України. Із цим наказом позивач ознайомився 28 березня 2018 року.

За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив і такого.

У трудовому договорі № 59 є п.8.1., яким передбачена умова про строк дії договору. Наявність підписів сторін на договорі, за загальним правилом, підтверджує їх згоду на дотримання та виконання його положень. Отже особистий підпис працівника на трудовому договорі, в якому закріплені умови праці, включаючи порядок оплати праці, режим роботи, строк дії трудового договору тощо, є належним підтвердженням факту ознайомлення працівника з його умовами та його згоди на виконання трудових обов`язків у встановлених за погодженням сторін умовах.

У розпорядженні суду відсутні докази того, що відповідачем було здійснено тиск або примушування позивача до укладання трудового договору з ним. Відсутність вказаних зауважень з боку позивача на момент укладення договору додатково підтверджує той факт, що між сторонами було взаємне волевиявлення щодо укладання трудового договору на визначений строк та досягнуто повної згоди щодо усіх умов трудового договору.

Позивач не спростовує той факт, що він підписав кожну сторінку трудового договору без будь-яких заперечень. Також протягом строку своєї роботи він не заявляв про те, що підписуючи трудовий договір, він не усвідомлював його значення чи перебував у хворобливому стані та адекватно не оцінював свої дії.

У випадку незгоди позивача з умовами трудового договору позивач мав передбачене ст. 233 КЗпП Україниправо звернутися до суду за захистом порушених прав з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Добровільно підписуючи та виконуючи умови трудового договору від 01.03.2017 та додаткової угоди до трудового договору від 01.03.2017, позивач погодився з усіма його умовами, без будь-яких застережень, наслідком чого було припинення трудових правовідносин з позивачем, з підстав, визначених пунктом 8.1 трудового договору, по закінченню строку, на який цей трудовий договір був укладений.

У Трудовому договорі сторонами поміж іншим визначено строк його дії. Так пунктом 8.1. встановлено, що договір діє з 01.03.2017 до 01.03.2018 включно. Пунктом 7.3.1. встановлено, що цей договір припиняється у зв`язку із закінченням строку дії договору. Пунктом 2.3.5. договору до обов`язків роботодавця віднесено обов`язок повідомлення працівника про закінчення дії договору, не пізніше, ніж 1 (одного) місяця до закінчення строку дії договору.

З метою належного виконання умов договору, відповідачем 31.01.2018 було надіслано позивачеві повідомлення про закінчення строку дії договору від 31.01.2018.

Фондом соціального страхування з тимчасової непрацездатності у листі від 06.08.2004 надано роз`яснення «Щодо деяких питань соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» (далі - Лист). Відповідно до п. 3 абз. 2 Листа у разі, якщо під час тимчасової непрацездатності у працівника закінчується дія строкового трудового договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України видається наказ про його звільнення, але допомога по тимчасовій втраті непрацездатності надається йому до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Виходячи із зазначеного, перебування працівника на лікарняному у зв`язку з хворобою на момент закінчення строку дії строкового трудового договору не є підставою для продовження трудових відносин, а лише спричиняє зобов`язання роботодавця перед працівником щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності протягом перших п`яти днів хвороби.

Зазначені обмеження щодо звільнення працівника під час хвороби застосовуються виключно у разі припинення трудових відносин з працівником з ініціативи роботодавця. Натомість звільнення працівника у зв`язку з закінченням строку трудового договору не є ініціативою роботодавця, а є лише наслідком спливу строку дії строкового трудового договору.

Трудову книжку позивач отримав у перший день виходу із лікарняного - 28.03.2018, оскільки відповідно до п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника, даної згоди від працівника не надходило.

Суд не застосував у даному спорі позовну давність, оскільки дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, що є самостійною підставою відмови у задоволенні позову.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги та обов`язкових вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Трудовий договір може оформитися наказом чи розпорядженням, а умови трудової діяльності працівника диктуються положеннями трудового законодавства. Наказ чи розпорядження можуть містити умову про строк дії трудових відносин. Разом з тим, сторони мають право укласти також письмовий договір, який не є контрактом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У даних правовідносинах, як правильно встановлено районним судом між ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір № 59 від 01 березня 2017 року і пунктом 8.1 цього договору визначено, що його укладено на строк з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року включно (т.1, а. с. 68-75).

Згідно із наказом № 42/ос позивача переведено на посаду першого заступника директора філії на умовах строкового трудового договору за погодженням сторін на визначений строк - з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року. У наказі визначено підставу переведення: рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 22 лютого 2017 року (протокол № Ц-57/12 Ком. т.), заява ОСОБА_2 ; наказ АТ «Укрзалізниця» від 22 лютого 2017 року № 317/ос; трудовий договір від 01 березня 2017 року № 59. Із цим наказом позивач ознайомився під особистий підпис 01 березня 2017 року (т.1, а.с.163).

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд дійшов помилкового висновку щодо того, що укладання трудового договору № 59 від 01 березня 2017 року відбулося з волевиявлення ОСОБА_1 та матеріали справи не містять доказів наявності інтересу позивача на укладання строкового трудового договору та укладання строкового договору погіршує умови трудових відносин, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані з огляду на наступне.

По-перше, апеляційний суд констатує, що районним судом при вирішенні справи не було встановлено факту укладення строкового трудового договору виключно за бажанням ОСОБА_1 .

Як вже зазначено вище, за правилами ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Зі змісту указаної правової норми убачається, що законодавець не навів вичерпний перелік обставин, за яких трудові відносини можуть бути врегульовані строковим трудовим договором. Також законодавець не обмежив сферу застосування такого виду трудового договору, зазначивши, що строк його дії встановлюється за погодженням сторін.

Згідно з роз`ясненнями п. п. 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями), при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строковий трудовий договір може укладатися як під час прийняття на роботу, так і згодом, якщо є підстави для укладання (переукладання) строкового трудового договору, а саме: якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника.

Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у ч. 2 ст. 23 КЗпП, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Аналіз наведених правових норм свідчить про відсутність в законодавстві заборони щодо укладення строкового трудового договору, якщо на те є воля сторін.

У даній справі у січні 2017 року правлінням ПАТ "Укрзалізниця" вирішувалися кадрові питання щодо вилучення зі штатного розпису апарату управління "Укрзалізниця", а також апарату управління філії "Центр забезпечення виробництва" посад зі встановленим посадовим окладом та запровадження у штатному розписі посад з посадовим окладом, встановленим трудовим договором. Указаним рішенням (п. 8.1) також затверджено у новій редакції форму трудового договору з працівниками ПАТ "Укрзалізниця" (т.1, а.с.21-54).

Згодом правлінням ПАТ "Укрзалізниця" 22 лютого 2017 року вирішене питання про затвердження змін до штатного розпису "Центр забезпечення виробництва" ПАТ "Укрзалізниця", унаслідок яких правлінням ухвалене рішення про призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника директора філії "Центр забезпечення виробництва" ПАТ "Укрзалізниця" на умовах трудового договору (т.1, а.с.55-57).

Після цього ОСОБА_1 подав заяву про призначення його на посаду першого заступника директора філії "Центр забезпечення виробництва" ПАТ "Укрзалізниця" на умовах трудового договору (т.1, а.с.67) та наказом в. о. голови правління ПАТ "Укрзалізниця" був призначений на цю посаду на умовах трудового договору (т.1, а.с.66).

01 березня 2017 року ОСОБА_1 підписав трудовий договір № 59, відповідно до умов якого йому був встановлений посадовий оклад в розмірі 140 000 грн. а також передбачена можливість отримання квартальних, річних, інших премій (п. п. 5.1.1., 5.1.2. Договору). Одночасно п. 8.1. був встановлений строк дії договору з 01.03.2017 до 01.03.2018 включно. Крім того, було встановлено запровадження критеріїв якості роботи працівника та Карта оцінки результатів праці працівника (п. 2.2.16. Договору). Одночасно додатковою угодою до трудового договору було встановлене обмеження виплати певних доплат та надбавок, передбачених Колективним договором (т.1, а.с.68-75).

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до ст. 47 цього Закону виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) чи одноособовим (директор, генеральний директор).

Указані обставини у контексті вищенаведених положень законодавства чітко і однозначно вказують на те, що правління ПАТ "Укрзалізниця" відповідно до мети діяльності акціонерного товариства в межах своєї компетенції при вирішенні питань кадрової політики з метою забезпечення отримання прибутку встановило певні умови виконання роботи апарату управління "Укрзалізниця" а також апарату управління філії "Центр забезпечення виробництва", що підтверджується особливими умовами та порядком оплати роботи працівника, і такі умови вимагали укладення саме строкового трудового договору, що не суперечить положенням ч.2 ст. 23 КЗпП України.

Подання ОСОБА_1 заяви про призначення на посаду на умовах трудового договору та підписання цього договору свідчить про те, що, незважаючи на укладення строкового трудового договору, встановлені виконавчим органом акціонерного товариства умови виконання роботи - підвищення посадового окладу у декілька разів (принагідно - посадовий оклад начальника філії до встановлення цих умов виконання роботи складав 9 000 грн (т.1, а.с.33)), були прийнятними для працівника і відповідали його інтересам.

З огляду на викладене, висновок районного суду щодо відсутності підстав для визнання недійсною умови трудового договору № 59 від 01 березня 2017 року про встановлення строку його дії є правильним і доводами апеляційної скарги не спростовується, а тому правові підстави для визнання указаного трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, також відсутні.

Ураховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного визначення районним судом наявності зміни істотних умов праці, переведення та неправомірного не застосування районним судом ст. 9 КЗпП України правового значення не мають. Висновки районного суду в цій частині не впливають на правильність вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування районним судом ряду правопорушень зі сторони відповідача: підписання наказу про переведення на іншу роботу неповноважною особою; відсутність введення в дію нової форми трудового договору; не ознайомлення позивача з наказом № 411/ос, відсутність письмового повідомлення щодо розміру нарахованих сум, належних позивачу при звільненні, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Так у розпорядженні суду відсутні докази, що підписання наказу № 42-ос від 01 березня 2017 року директором філії В. Б. Цвігуном (т.1, а.с.163), по-перше, відбулося з перевищенням його повноважень; по-друге, не було схвалене виконавчим органом ПАТ "Укрзалізниця". Як вже було зазначено вище, нова форма трудового договору була затверджена рішенням правління ПАТ "Укрзалізниця". Решта аргументів не впливає на правомірність звільнення позивача.

Інших доводів щодо правомірності звільнення позивача, зокрема, на спростування висновків районного суду в частині правомірності звільнення позивача за п.2 ст. 36 КЗпП України в період його тимчасової непрацездатності, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що при вирішенні питання правомірності укладення строкового трудового договору та правомірності звільнення позивача у зв`язку з його закінченням судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Разом з тим доводи апеляційної скарги про те, що районний суд помилково оцінює трудовий договір № 59 від 01 березня 2016 року і як строковий договір, і як контракт заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для зміни оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Зі змісту оскаржуваного рішення убачається, що суд першої інстанції, викладаючи мотивувальну частину оскаржуваного рішення, посилаючись на трудовий договір № 59 від 01 березня 2017 року, зазначає його як строковий трудовий договір, однак всупереч вірно встановленим обставинам справи, одночасно наводить вказівку у дужках - (контракт).

Вказане посилання призводить до неоднозначного та плутаного розуміння встановленої районним судом природи договору № 59 від 01 березня 2017 року, яка по суті вірно встановлена, - строковий договір.

Така вказівка у дужках після слова договір у відповідних відмінках - (контракт), є надмірною, неправильно сприймається та носить суперечливий характер, адже, як правильно встановлено районним судом, між ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір № 59 від 01 березня 2017 року і пунктом 8.1 цього договорувизначено, що його укладено на строк з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року включно. Згідно із наказом № 42/ос позивача переведено на посаду першого заступника директора філії на умовах строкового трудового договору за погодженням сторін на визначений строк - з 01 березня 2017 року до 01 березня 2018 року, про що вже було зазначено вище.

Відповідно до положень п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, є підставою для зміни судового рішення.

З огляду на встановлену апеляційним судом невідповідність викладених у рішенні суду першої інстанції висновків обставинам справи - помилкове та надмірне зазначення у дужках після слова договір у відповідних відмінках - (контракт), суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом виключення з його мотивувальної частини вказівки (контракт) після слова договір (у відповідних відмінках).

У зв`язку з проведенням повторного апеляційного розгляду представником АТ «Укрзалізниця», адвокатом Коротуном О. М., до апеляційного суду подана заява про поворот виконання постанови Київського апеляційної суд 18 квітня 2019 року.

У цій заяві висловлене прохання провести поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 у справі № 753/7342/18 - стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» грошові кошти у сумі 111 300 грн, повернути з Державного бюджету України на користь АТ «Українська залізниця» грошові кошти у сумі 25 200 грн сплаченого податку на доходи фізичних осіб, згідно із платіжним дорученням від 25 квітня 2019 № 2391, повернути з Державного бюджету України на користь АТ «Українська залізниця» грошові кошти у сумі 2100 грн сплаченого військового збору, згідно із платіжним дорученням від 25 квітня 2019 № 2393.

Відповідно ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

У даному випадку у розпорядженні суду відсутні докази того, що скасоване Верховним Судом рішення апеляційного суду, про поворот виконання якого в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу подана заява, було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Ураховуючи наведене, правові підстави для задоволення заяви представника АТ «Укрзалізниця», адвоката Коротуна О. М., про поворот виконання рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384, 445 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення вказівку (контракт) після слова договір (у відповідних відмінках).

В іншій частині рішення залишити без змін.

В задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Укрзалізниця», адвоката Коротуна Олександра Михайловича, про поворот виконання рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 жовтня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

О. В. Борисова