ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 658/3379/18 Головуючий в І інстанції Марків Т.А.
Номер провадження 22-ц/819/1272/20 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Таранцова Сергія Петровича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Марків Т.А. від 22 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Каховської міської ради Херсонської області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення,

в с т а н о в и в

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення.

В обґрунтування позову зазначив, що вони з ОСОБА_1 до 03 вересня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього ОСОБА_4 . У період шлюбу та після його розірвання вони з відповідачкою були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 . За угодою сторін право власності на вказану квартиру, шляхом її приватизації, набув їх малолітній син ОСОБА_4 .

Після розірвання шлюбу відповідачка проживала з іншим чоловіком, за іншою адресою, а 03 січня 2016 року повернулася на проживання за місцем реєстрації.

На початку березня 2016 року він виїхав на заробітки до Російської Федерації, де працював вахтовим методом 60 днів через 30. Повернувшись у травні 2016 року додому, він виявив, що замки на дверях змінені і там проживає відповідачка з іншим чоловіком. З цього часу, через дії відповідачки, він доступу до житла не має. В іншому порядку, ніж судовий, даний спір вирішити неможливо.

За вказаних обставин позивач просив зобов`язати відповідачку усунути йому перешкоди в користуванні вказаним житлом, надавши йому вільний доступ до вказаного приміщення та ключі від вхідних дверей.

Вселити його до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 червня 2020 року позов задоволено повністю.

Зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей та доступ до приміщень квартири АДРЕСА_2 .

Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Таранцов С.П., який діє від імені ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу та, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 з 2015 року не проживає у спірній квартирі. А окрім того, ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, оскільки єдиним власником квартири є їх син ОСОБА_4 .

Також зазначає, що житлова площа, яку займає відповідачка з дітьми, є значно меншою, ніж це передбачено ст.47 ЖК України, при цьому позивач у позові не зазначив, у яку частину квартири він бажає вселитися.

Апелянт просить звернути увагу й на те, що 29.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Каховського ВП ГУНП в Херсонській області з заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст.129 КК України. Вказане кримінальне провадження закрито, проте постановою встановлено факт висловлення ОСОБА_2 на її адресу погрози фізичною розправою та вбивством.

У зв`язку з викладеним, на думку апелянта, вселення ОСОБА_2 до спірної квартири неможливо та негативно впливатиме на неповнолітніх дітей, оскільки сторони давно не є сім`єю, характер відносин, що склалися між ними, унеможливлює їх спільне проживання та ставить під загрозу її життя.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Краснова І.В., яка діє від імені ОСОБА_2 вказує, що посилання апелянта у апеляційній скарзі є аналогічними доводам, викладених у запереченнях на позовну заяву, не спростовують висновків суду, лише зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_1 з висновками суду щодо їх оцінки. Вважає, що суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надавши належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Таранцов С.П. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Представник ОСОБА_5 адвокат Краснова І.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як член сім`ї власника житла та особа, яка тривалий час користувалася ним, зберігає право користування спірною квартирою. Даних про те, що позивач має право користування іншим житлом суду не надано, в установленому законом порядку позивач не визнаний таким, що втратив право користування вказаним житлом. У той же час судом встановлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою, тому порушене право позивача на житло підлягає захисту шляхом вселення його у спірну квартиру та зобов`язання відповідача надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей та доступ до квартири.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 06 жовтня 2007 року по вересень 2012 року. За їх спільним рішенням спірна квартира ІНФОРМАЦІЯ_1 була приватизована їх малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей факт встановлено рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08.12.2017 року та рішенням Херсонського апеляційного суду від 26.09.2019 року.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.21).

Згідно рішення Апеляційного суду Херсонської області 08 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , в її та ОСОБА_4 інтересах, до ОСОБА_2 про виселення відмовлено.

Як вбачається з довідки, виданої ТОВ «Бразис Логистик» 13 грудня 2017 року за №12 ОСОБА_2 з 16 березня 2016 року і на день видачі довідки працював в ТОВ «Бразис Логистик» вахтовим методом 60/30 днів (а.с.19).

02 жовтня 2018 року до служби 102 Каховського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що 02 жовтня 2018 року о 12.06 год. за адресою: АДРЕСА_1 , відбувся конфлікт між ним та його колишньою дружиною, яка змінила замки в квартирі.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в позові ОСОБА_1 , в її та ОСОБА_4 інтересах, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -квартирою АДРЕСА_2 відмовлено (а.с.105-109).

Відповідно до постанови слідчого СВ Каховського ВП ГУНП в Херсонській області про закриття кримінального провадження від 06 квітня 2020 року кримінальне провадження за фактом скоєння протиправних дій відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.129 ч.1 КК України, оскільки факт висловлювання ОСОБА_2 погрози скоєння протиправних дій відносно ОСОБА_1 який мав місце, не викликав реальних підстав у ОСОБА_1 побоюватися їх здійснення.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону або за рішенням суду.

Згідно ст.383 ЦК України (в редакції на момент звернення позивача до суду) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За положеннями ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Отже, наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, визначено право члена сім`ї власника житлового приміщення, який проживає разом з власником у цьому приміщенні, на користування житловим приміщенням.

Оспорювана квартира належить малолітньому сину позивача ОСОБА_7 , а позивач є членом його сім`ї, який вселився до квартири на законних підставах.

Суд вважав доведеними зазначені обставини і, беручи до уваги зібрані по справі докази, які підтверджують, що саме відповідачем ОСОБА_1 здійснюються дії, спрямовані на перешкоджання ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою, які полягають у заміні відповідачем замків у квартирі та ненадання йому ключів, незважаючи на те, що він був вселений до квартири у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивач, як член сім`ї відповідача, на законних підставах вселився у спірну квартиру, зареєструвався у встановленому законом порядку, то він набув право користування цим жилим приміщенням. Перешкоди у вигляді ненадання ключів від вхідних дверей створюються саме відповідачкою, а не малолітньою дитиною як власником квартири, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині покладення на неї обов`язку надати позивачу ключі від вхідних дверей та забезпечити доступ до квартири.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач не проживає у квартирі з 2015 року колегією суддів прийнято бути не може, оскільки рішенням суду від 08.04.2019 року та постановою Херсонського апеляційного суду від 26.09.2019 року встановлено, що підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням відсутні, останній тимчасово не користується житловим приміщенням, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 чинить йому у цьому перешкоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неможливість проживання відповідачки в одній квартирі з позивачем у зв`язку наявності неприязних стосунків між сторонами та невеликою житловою площею, колегія суддів вважає, що ці обставини не є підставою для позбавлення позивача на гарантоване Конституцією України право на житло та відмови у задоволенні позову.

Перевіряючи оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог про вселення до квартири, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності малолітньому ОСОБА_4 , отже вирішення питання про вселення ОСОБА_2 до вказаної квартири стосується прав та інтересів малолітнього.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду у липні 2017 року до ОСОБА_2 про його виселення (а.с.15, 16), а також у березні 2018 року з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням (а.с.105-109) зазначала, що діє, у тому числі, й в інтересах малолітньої дитини. Разом з тим, представник ОСОБА_2 адвокат Краснова І.В. стверджує, що вселення батька до спірної квартири відповідає інтересам малолітньої дитини, що, на її думку, свідчить наближеність інтересів власника квартири до інтересів позивача.

Однак судом першої інстанції не встановлено, інтереси кого з батьків відповідають інтересам малолітньої дитини, як власника квартири. Малолітній ОСОБА_4 , який мав би приймати участь у справі через законного представника залучений до справи не був.

У відповідності до положень ст.45 ЦК України суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України

У вказаній справі сторонами у спорі є обоє батьки малолітнього ОСОБА_4 , проте не можна стверджувати, що хтось із них є його законним представником, оскільки жоден з них у такій якості не залучений у встановленому законом порядку до представництва.

З матеріалів справи також вбачається, що 11 грудня 2018 року судом було залучено до участі у справі Каховську міську раду Херсонської області, як орган опіки та піклування, оскільки суд вважав, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки зазначеного органу.

Однак, колегія суддів вважає, що залучення судом у якості третьої особи Каховської міської ради Херсонської області не свідчить про те, що інтереси малолітнього ОСОБА_4 належним чином були захищені при розгляді справи в суді, з урахуванням того, що Каховська міська рада Херсонської області мала лише юридичний статус третьої особи в справі, уповноваженої на контроль за дотриманням прав дитини, а не за для представництва малолітньої особи, як сторони по справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що на час розгляду справи суд першої інстанції належним чином не перевірив та не з`ясував, чи порушуються і ким порушуються у даному спорі права та інтереси малолітнього власника нерухомого майна ОСОБА_4 , а тому ухвалив рішення без залучення його та його законного представника до розгляду справи.

Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та ( або ) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення в частині вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2 підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Таранцова Сергія Петровича, який діє від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 червня 2020 року в частині вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2 скасувати і постановити нове, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова