ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2020 року

м. Харків

справа №624/422/17

провадження №22-ц/818/1443/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Щорса,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Нестеренко О.С., в залі суду в смт Сахновщина Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі №29, укладений 01 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса, та зареєстрований 17 березня 2008 року у Кегичівському відділі Харківської філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за №97. Зобов`язано ПСП ім. Щорса повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,1112 га, кадастровий №:10:002:0107, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія Р2 №769289, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №47, виданого на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області №129 від 11.05.2002 року. Стягнуто з ПСП ім. Щорса на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 9969 грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Щорса просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки про захист свого права він звернувся через 10 років після укладення оспорюваного договору. Крім того позивач в рахунок орендної плати по земельному паю отримував зернові та цукрові, що свідчить про визнання ним договору оренди.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір оренди земельної ділянки позивачем не підписувався, відсутнє волевиявлення позивача на укладання цього договору, а тому він має бути визнаний недійсним, земельну ділянку слід повернути із незаконного володіння відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №769289 ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 6,1112 гектарів, що розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області (а.с.8).

01 лютого 2007 року від імені ОСОБА_1 (орендодавець) та ПСП Щорса Кегичівського району Харківської області (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендар приймає від орендодавця в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Того ж дня складено акт приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором оренди (а.с.13-16).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він не підписував вказаний договір оренди землі. У зв`язку з чим просив суд визнати недійсним договір оренди землі №29, укладений 01 лютого 2007 року.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14, 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі. Укладення договору оренди землі, зокрема укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до вимог ч.1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Підпис у договорі - це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підпадає під поняття «правочин» (ч. ст. 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони.

Підписуючи договір оренди, особа надає свою згоду не тільки на передачу земельної ділянки в оренду, а саме на передачу її в оренду на певних умовах (розмір орендної плати, строк договору та інше), а не підписання позивачем договору оренди свідчить про відсутність погодження істотних умов договору із власником земельної ділянки.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (правова позиція Верховного суду України, висловлена у постанові від 18.12.2013 року у справі №6-127цс13).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З висновку судово-почеркознавчої експертизи 21481/2058 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 05 лютого 2018 року убачається, що підпис від імені ОСОБА_1 в акті визначення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 в натурі (на місцевості) на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, розташований в графі «Орендодавець ОСОБА_1 », в Акті визначення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 в натурі (на місцевості) на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, розташований в графі «Орендодавець ОСОБА_1 »,- виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою (іншими) особою (особами) (а.с.67-72).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Отже, встановивши, що оспорюваний договір оренди підписано не позивачем, а іншою особою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність встановлених законом підстав для визнання договору оренди недійсним та витребування спірної земельної ділянки із незаконного володіння ПСП імені Щорса.

Посилання Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса на те, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки позивач отримував орендну плату за договором оренди землі та лише у липні 2017 року ним подано позов про визнання договору недійсним, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 не підписував спірний договір оренди землі.

У червні 2017 року позивач звертався з проханням до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса повернути йому земельну ділянку (а.с.9).

Оскільки позивач не підписував (не укладав) договір оренди земельної ділянки від 01.02.2007 року, то він був позбавлений можливості дізнатися про порушення свого права внаслідок укладення такого договору, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доводи відповідача про те, що подальші після укладення договору дії позивача свідчать про наступне схвалення ним договору оренди, висновків суду про недійсність договору не спростовують.

Виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (пункт 7постанови Пленумом Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса - залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 31.03.2020 року в нарадчій кімнаті.