____________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/947/683/20
УХВАЛА

про продовження процесуального строку

07.10.2020 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Літвінова І.А., вирішуючи питання щодо подальшого провадження у цивільній справі № 947/29402/19 за позовом ОСОБА_1 до про захист честі та гідності фізичної особи та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі № 947/29402/19 відкрито ухвалою суду від 12.12.2019 року. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику учасників справи. Учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій, який в наступному було продовжено судом.

20.07.2020 року ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті.

Частиною другою статті 210 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За умовами наведеного останній день закінчення розгляду по суті і початку складання повного рішення у цивільній справі № 947/29402/19 припадав на 20 серпня 2020 року.

Між тим, з 17.08.2020 року по 21.09.2020 року головуючий у цій справі перебував у відпустці, а в наступному, до 28.09.2020, на лікарняному.

Отже фактично з 17.08.2020 по 28.09.2020 склад суду під головуванням судді Літвінової І.А. припинив вчинення будь-яких процесуальних дій.

Слід зазначити, що діючими нормами процесуального закону не передбачена можливість зупинення провадження у справі на час перебування суддів у відпустці чи лікарняному. В свою чергу законодавець встановив захисну норму від порушення строків розгляду справ.

Так, згідно з частиною сьомою статті 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Тривалість відпустки суддів не є закритою інформацією та може бути одержана заінтересованою особою, як у працівників апарату суду так і судді.

Позивач, як і інші учасники цивільної справи № 947/29402/19 з подібними запитами та заявами до суду не зверталися, скориставшись наданим їм правом на власний розсуд.

У відповідності до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Після 28.09.2020 року розгляд матеріалів проводиться в порядку черговості, зважаючи на робоче завантаження судді та участь у розгляді раніше призначених справ та справ зі скороченим строком розгляду (як-то справи про адміністративні правопорушення).

З 28.09.2020, протягом 7 робочих днів склад суду під головуванням судді ОСОБА_2 був задіяний у розгляді майже 86 справ (цивільних, кримінальних та справ про адміністративні правопорушення). Судом за цей період було постановлено біля 93 судових рішень.

Слід зазначити, що поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не тотожне (не ідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

Європейський Суд з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст. 6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод» від 17.07.1997 р. дана Конвенція та Протоколи до неї № 2,4,7,11 є частиною національного законодавства України.

Згідно з статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Як зазначено вище, Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Суд повинен оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом; ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до частини першої статті 1 ЦПК України порядок здійснення цивільного судочинства, а також визначення юрисдикції та повноважень загальних судів щодо цивільних спорів встановлюються Цивільним процесуальним кодексом України.

У встановлений цим кодексом процесуальний строк з об`єктивних обставин виявилося неможливим завершити розгляд по суті цивільної справи № 947/29402/19 із складенням повного рішення, на що потребується достатній час.

У відповідності до статті 127 ЦПК України процесуальний строк, встановлений законом, може бути продовжений судом з власної ініціативи.

Про продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 127 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити процесуальний строк розгляду по суті цивільної справи № 947/29402/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Отримувати інформацію щодо справи учасники справи можуть на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://ki.od.court.gov.ua.

Суддя Літвінова І. А.