ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6053/20 Справа № 214/2392/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Альфа-Банк про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство Альфа-Банк (далі ТОВ Альфа-Банк )звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 13 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Сведбанк (далі ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0308/0608/71-172, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% річних на весь строк фактичного користування кредитом, строком до 12 червня 2038 року.

Зазначали, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») та 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа-Банк» укладено договори купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором від 13 червня 2008 року №0308/0608/71-172 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Посилаючись на те, що ПАТ «Сведбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 обумовлену кредитним договором суму грошових коштів, тоді як боржник не виконує зобов`язань за вказаним договором та допустив за ним заборгованість станом на 01 лютого 2016 року у загальному розмірі 40 708,29 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 27 900,63 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 12 807,66 доларів США, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 40 708,29 долари США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 27 900,63 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 12 807,66 доларів США та витрати по сплаті судового збору.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що 13 червня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0308/0608/71-172, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 32 000 доларів США, строком до 12 червня 2038 року.

Наголошував на тому, що єдиним законним платіжним засобом на території України є її валюта гривня у відповідності ст.524 ЦК України, тому іноземна валюта як засіб платежу, вказана у кредитному договорі, не може застосовуватись резидентами всередині України.

Зазначав, що кредитний договір був укладений між ним та банком з порушенням вимог чинного законодавства.

Посилаючись на те, що в порушення статей 192,524, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит за кредитним договором надано йому банком в іноземній валюті, а тому просив суд ухвалити рішення яким визнати недійсним кредитний договір №0308/0608/71-172 від 13 червня 2008 року та повернути сторони у первісний стан.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і винести нове рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №0308/0608/71-172 від 13 червня 2008 року та повернути сторони в первісний стан.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ним вимог, не врахувавши, що в порушення ст.ст.192,524 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредит надано ВАТ «Сведбанк» в іноземній валюті, тоді як з банківської ліцензії №38 від 07 грудня 2007 року, дозволу до неї №38-2 та додатку до нього, не прописано право ВАТ «Сведбанк» на надання валютних кредитів громадянам України. Також вважає, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» викладено без належного розрахунку та необґрунтовано пред`явлено вимогу про стягнення боргу в іноземній валюті. Також судом не враховано наявність заочного рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 17 квітня 2013 року, яке набрало законної сили та яким звернуто стягнення на предмет іпотеки по цьому ж кредитному договору між тими ж сторонами.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року в частині позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним залишено без змін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, з врахуванням висновків суду касаційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині вирішення позовних вимог банку про стягнення заборгованості не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судами встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0308/0608/71-172, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 32 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% річних на весь строк фактичного користування кредитом, строком до 12 червня 2038 року.

Згідно пунктом 1.4 кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_2 з метою придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4-10).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а також 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа-Банк» укладено договори купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором від 13 червня 2008 року №0308/0608/71-172 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.14-32,33-43).

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому виникла прострочена заборгованість зі сплати наданого кредиту та відсотків за його користування, яка станом на 01 лютого 2016 року склала 40 708,29 доларів США, а саме: за кредитом 27 900,63 долари США; по відсоткам 12 807,66 доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, та права ПАТ «Альфа-Банк», у зв`язку з цим, вимагати від відповідача дострокового повернення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання укладеного кредитного договору недійсним, оскільки згідно виданих Національним банком України банківської ліцензії №38 від 07 грудня 2007 року, дозволу до неї за №38-2 та додатку до цього дозволу за №38-2, на момент укладення кредитного договору ВАТ «Сведбанк» мав право здійснювати банківські операції з валютними цінностями.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним залишено без змін, в тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині наявності підстав для задоволення його позову колегією суддів до уваги не приймаються та рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється.

Втім з врахуванням того, що постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року в частині позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів не може у повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог ПАТ Альфа-Банк про стягнення заборгованості, виходячи з наступного.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що через неналежне виконання зобов`язань позичальника за спірним кредитним договором, ПАТ Альфа-Банк зверталося до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2013 року, позов банку було задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням було встановлено, що станом на 01 листопада 2012 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 29 812,55 доларів США, яка складається: з заборгованості за кредитом 27 900,63 долари США, заборгованості по відсоткам - 1 911,92 долари США.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, кредитор, звернувшись із позовом про дострокове повернення кредиту (шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Тобто, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач наголошував на тому, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на даний час невиконане, розмір заборгованості встановлений рішенням, яке набрало законної сили, боржником не погашено, відповідач ОСОБА_1 даний факт не заперечував та жодними доказами не спростовував.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог банку та стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0308/0608/71-172 від 13 червня 2008 року у загальному розмірі 29 812,55 доларів США, яка складається: з заборгованості за кредитом 27 900,63 долари США, заборгованості по відсоткам - 1 911,92 долари США.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в частині, переданій на новий розгляд до суду апеляційної інстанції постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року (в частині вирішення позовних вимог ПАТ Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості), з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, апеляційний суд виходить з норм ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь банку судовий збір за подання позовної заяви у сумі 11 398,32 грн. (29 812,55х100%:40 708,29=73,23%) пропорційно до задоволених позовних вимог.

Також з відповідача ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду у розмірі 12 538,06 грн., з врахуванням перегляду рішення в частині позовних вимог банку, з врахуванням фактичної пропорційності задоволеної апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк () заборгованість за кредитним договором №0308/0608/71-172 від 13 червня 2008 року у загальному розмірі 29 812,55 доларів США, яка складається: з заборгованості за кредитом 27 900,63 долари США, заборгованості по відсоткам - 1 911,92 долари США.

Стягнути ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк () судові витрати у розмірі 11 398,32 грн.

Стягнути ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати у розмірі 12 538,06 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Каратаєва Л.О.