КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 759/4983/20 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Шум Л.М.

29 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , з 107 159,25 грн. до 50 000,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року провадження у справі закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в повному обсязі та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем не оспорюється рішення суду про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, а метою є лише зменшення її розміру.

Зауважує, що з того часу, коли було відкрито виконавче провадження він не працював і не мав постійних заробітків та у відповідності до рішення суду мав можливість сплачувати лише 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10746/2020
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_2 зазначає, що 12 липня 2018 року Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/18619/17 з ОСОБА_1 на користь відповідача було стягнуто неустойку за невчасно сплачені аліменти на утримання неповнолітньої - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане рішення, про стягнення неустойки (пені) за невчасно сплачені аліменти на утримання неповнолітньої, позивачем, відповідно до вимог чинного законодавства, оскаржено не було і воно набрало законної сили, а отже правових підстав для задоволення даної позовної заяви і тим самим фактичного змінення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у справі № 759/18619/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача було неустойки за невчасно сплачені аліменти на утримання неповнолітньої - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не має.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Аналіз зазначеної норми права дає можливість дійти до висновку про те, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2018 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 у розмірі 107 159 грн. 25 коп. Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У даному випадку ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , з 107 159,25 грн. до 50 000,00 грн., яке є тотожним до позову, який розглядався, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Таким чином, фактично ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, яким стягнуто неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01.10.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова