Справа № 161/5049/20 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/988/20 Категорія: 53 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, вартості матеріального збитку за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, вартості матеріального збитку. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12 листопада 2019 року в м. Луцьку по пр. Волі, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована ПрАТ «СК «Еталон» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4615846. ПрАТ «СК «Еталон» сплатило йому страхове відшкодування в розмірі 27580,79 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 від 11 лютого 2020 року № 168, проведеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власникові пошкодженого автомобіля, складає 76467,47 грн. Вважає, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» занизив вартість матеріального збитку його автомобіля на 48886,68 грн. Просив стягнути вказану суму солідарно з відповідачів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 29449 (двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн 38 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 506,52 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 44,72 грн. В решті вимог відмовлено.

16 липня 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено додаткове рішення в даній справі, яким відмовлено в задоволенні вимог представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 240,00 грн.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН» подала апеляційну скаргу рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року. Покликаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 не можуть бути солідарними відповідачами, оскільки відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Позивачем не визначено, в якій частині необхідно провести стягнення окремо з кожного з відповідачів. Суд безпідставно визнав Висновок експертного товарознавчого дослідження № 23-D/69/5 від 06.05.2020 нечітким, необґрунтованим та неналежно мотивованим. Вважає суми, які зазначені в Висновку № 168, складеному судовим експертом Стасюком О. В., суттєво та безпідставно завищеними, адже пошкодження зафіксовані ідентичні обома експертами, однак вартість ремонту суттєво відрізняється, а саме на 48 532,19 грн.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що висновок № 168, складений на замовлення позивача, є чітким та конкретним, обґрунтованим та належно мотивованим, виконаний на підставі відповідної Методики при реальному дослідженні пошкодженого транспортного засобу, та з цих же мотивів відхилив наданий відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» висновок № 23-D/69/5. Сума страхового відшкодування, яке має виплатити відповідач ПрАТ «СК «Еталон» на користь позивача за вирахуванням ПДВ становить 57030,17 грн (71556,21 грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) х 1,2 (податок на додану вартість) - 2600 грн (розмір франшизи)), що не перевищує ліміт відповідальності страховика, встановлений у полісі обов`язкового страхування. Відповідач ПрАТ «СК «Еталон» сплатив позивачу 27580,79 грн страхового відшкодування, то до стягнення з ПАТ «СК «Еталон» на користь позивача підлягає 29449,38 грн майнової шкоди завданої внаслідок вищевказаної ДТП (57030,17 грн - 27580,79 грн).

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2019 року в м. Луцьку по пр. Волі, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На час скоєння ДТП транспортний засіб «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4615846 із лімітом відповідальності 130 000 грн за майнову шкоду та франшизою 2 600 грн.

На замовлення позивача, було складено висновок № 168 експертного автотоварознавчого дослідження від 11 лютого 2020 року автомобіля «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 71 556,21 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля 76 467,47 грн.

Відповідно до висновку № 23-D/69/5 від 06 травня 2020 року, виконаного на замовлення відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Volvo V60», складає 23 024,02 грн, в тому числі 2522,34 грн ПДВ на вартість матеріалів та складових.

ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», сплатило страхове відшкодування в розмірі 27 580,79 грн, що не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частинами першою та другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 цього кодексу.

За загальним правилом відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до змісту статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

В Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом №1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Суд першої інстанції підставно взяв до уваги висновок № 168 експертного автотоварознавчого дослідження від 11 лютого 2020 року автомобіля «Volvo V60», д.н.з. НОМЕР_2 , складений на замовлення позивача, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 71 556,21 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля 76 467,47 грн. Суд відхилив висновок № 23-D/69/5 від 06 травня 2020 року, виконаний на замовлення відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», відповідно до якого матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Volvo V60», складає 23 024,02 грн, в тому числі 2522,34 грн ПДВ на вартість матеріалів та складових, оскільки висновок № 168, складений при реальному огляді пошкодженого транспортного засобу з врахуванням заміни деталей, що не підлягають ремонту, натомість висновок № 23-D/69/5, складений лише на підставі матеріалів страхової справи, без особистого огляду експертом автомобіля, що не може ґрунтуватися на об`єктивному дослідженні пошкоджених внаслідок ДТП складових частин транспортного засобу. Відповідач не ставив питання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Висновок № 23-D/69/5 від 06 травня 2020 року, виконаний на замовлення відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» вже після звернення 31.03.2020 позивача у даній справі з позовом до суду. Висновок складено за матеріалами страхової справи, без огляду транспортного засобу експертом, що ставить його під сумнів.

Суд врахував, що пошкоджений автомобіль на час розгляду справи фактично не відремонтовано, а тому в силу вимог ст. 36.2 Закону № 1961-IV, відповідач ПрАТ «СК «Еталон» зобов`язаний відшкодувати страхове відшкодування за вирахуванням суми визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Крім того, відповідно до ст. 12 ЗУ Закону № 1961-IV суд зменшив страхове відшкодування на суму франшизи, яку стягнув з особи, яка завдала шкоду - ОСОБА_2 .

Судом не вирішено про відшкодування в солідарному порядку з відповідачів, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального права, підстав для його зміни немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії судді

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді