Справа 237/1023/19
Номер провадження 2/237/139/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.20 року м. Курахове Мар`їнський районни суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.,

при секретарі Лахно Т.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Шахта імені М.С. Сургая" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоров`я до ДП "Шахта імені М.С. Сургая".

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з 2009 року по 2013 року працював на ДП "Шахта імені М.С. Сургая" в якості майстра - підривника. Загальний підземний стаж склав 4 роки 6 місяців.

04.09.2012 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок на виробництві. О 19:00 год. після закінчення буро-підривних робіт у нижній ніші 12 східної лави пл. С11 в районі секції механізованого кріплення 3КД-90№3 і складав сумку з інструментами, в цей момент стався порив ланцюга скребкового конвеєра, який відлітаючи травмував позивача. В результаті виробничої травми позивач отримав забій грудної клітини справа та грудного відділу хребта в поперековій області, велика підкірна гематома справа в поперековій області больовий синдром. 24.01.2013 р. обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією позивачу вперше встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 40% у зв`язку із трудовим каліцтвом та встановлено третю групу інвалідності. 26.01.2017 року під час повторного обстеження позивачу підтверджено 40% втрати професійної працездатності по травмі від 04.09.2012 року та 25% по трудовому каліцтву від 25.04.2008 року. 13.02.2020 після повторного обстеження у обласному центрі медико - соціальної експертизи м. Краматорськ позивачу встановлено безстроково третю групу інвалідності та ступінь втрати працездатності в розмірі 65% в результаті отриманих виробничих травм. Наявні наслідки професійного захворювання змушують позивача відчувати моральні страждання, які виражаються в порушенні його ритму та укладу життя, порушено нормальні життєві зв`язки. Враховуючи глибину, тяжкість і тривалість моральних страждань, значне погіршення якості життя, моральну шкоду завдану умовами виробництва, позивач оцінює у 120000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав збільшені позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заперечення на позов із врахування розміру позовних вимог, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що позов не визнає, посилаючись на те, що нещасний випадок, який стався на шахті 04.09.2012 року відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку стався з вини позивача. Згідно з Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 04.09.2012 року на підприємстві з ОСОБА_1 у 2 зміну останній отримав наряд на проведення підривних робіт в нижній ніші 12 східній лаві пласту С11, він знаходився в небезпечній зоні - біля охорони праці для майстра-підривника підземного. Отже, відповідно до вищезначеного Акту ОСОБА_1 є винним в настанні нещасного випадку з ним. Щодо № 088052 від 13.02.2020, яку позивач надіслав на підприємстві, де зазначено, що ступінь втрати професійної працездатності у відсотках повторно за сукупністю 65%, а саме: 40% - 04.09.2012, а 25% - 25.04.2008. Отже, 25% втрати професійної працездатності зовсім не стосується ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», так як він не працював на даному підприємстві 25.04.2008. Відповідач вважає, що позивач мав би право на відшкодування моральної шкоди в розмірі не більше 19500,00 грн.

Суд, розглянувши позовну заяву та додані до неї докази, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно до ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві, згідно з наказом № 256к від 02.03.2009 по 01.03.2013 згідно з наказом № 285к від 01.03.2013.

Даний факт не оспорюється представником відповідача.

Встановлено, що в результаті виробничої травми позивач отримав забій грудної клітини справа та грудного відділу хребта в поперековій області, велика підкірна гематома справа в поперековій області больовий синдром.

В судовому засіданні встановлено, що 24.01.2013 р. обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією позивачу вперше встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 40% у зв`язку із трудовим каліцтвом та встановлено третю групу інвалідності.

Встановлено, що 26.01.2017 року під час повторного обстеження позивачу підтверджено 40% втрати професійної працездатності по травмі від 04.09.2012 року та 25% по трудовому каліцтву від 25.04.2008 року.

В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2020 після повторного обстеження у обласному центрі медико - соціальної експертизи м. Краматорськ позивачу встановлено безстроково третю групу інвалідності та ступінь втрати працездатності в розмірі 65% в результаті отриманих виробничих травм.

З`ясовано, що з отриманим професійним захворюванням та травмами за медичними висновками позивачу рекомендовано в подальшому медикоментозне лікування за професійним захворюванням та наслідками трудових каліцтв.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.

Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд зауважує, що відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання та виробничих травм у позивача порушились нормальні життєві зв`язки, його життєва діяльність обмежена, у нього змінився звичайний образ життя, його постійно переслідує біль у спині, оці та біль в нозі, що спричиняє йому дискомфорт під час його життєвої діяльності. Все це приводить до фізичних та моральних страждань та дискомфорту.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання ОСОБА_1 професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивач позбавлений можливості працювати за здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на «Шахта ім. М.С. Сургая».

В судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що у позивача відбулись суттєві зміни у його житті, він не може підтримувати звичайні стосунки з близькими, до отриманих травм він займався спортом, він постійно став погано себе почувати, не може займатися футболом, хоча мав хист до цього виду спорту. Позивач не може створити повноцінну сім`ю.

Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві зв`язки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя.

Суд враховує вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоров`я позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоров`я на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено, суд відповідно до ст. 141 вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1200,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Шахта імені М.С. Сургая" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоров`я, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта імені М.С. Сургая" () на користь ОСОБА_1 120000,00 (сто двадцять тисяч) гривень, в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта імені М.С. Сургая" () на користь держави судовий збір в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 11.09.2020 року.

Суддя В.А. Сенаторов