Справа № 588/1067/20
№ провадження 2/588/327/20
09.10.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Безкоровайної А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у м. Тростянці цивільну справу за позовомАКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача Гребенюк О.С. у липні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 10.03.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви, якою остання підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг. ОСОБА_2 було відкрито кредитний рахунок, установлено початковий ліміт
Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі. Натомість позивач вважає, що ОСОБА_2 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, пенею та штрафами.
Ухвалою суду від 22.07.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.61).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів.
Відповідно до частини першої статі 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За приписами статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Судом установлено, що 10.03.2011 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 25).
У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.
До позовної заяви банк додав витяг з Умов та правила надання банківських послуг від 06.03.2010 (а.с. 27-50).
Проте, указані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача.
З довідки позивача про видані ОСОБА_2 кредитні картки установлено, що відповідач отримала кредитні картки: номер НОМЕР_1 з датою відкриття 15.03.2011 і з терміном дії до 03/15 року, номер НОМЕР_2 з датою відкриття 13.11.2014 і з терміном дії до 11/18 року, номер НОМЕР_2 з датою відкриття 14.04.2015 і з терміном дії до 11/18 року, номер НОМЕР_3 з датою відкриття 31.10.2017 і з терміном дії до 09/21 року (а.с.24).
Отже, строк виданої відповідачу останньої кредитної карти ще не закінчився.
З виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитною карткою ОСОБА_3 за період з 01.10.2018 по 01.03.2020, наданої позивачем до суду установлено, що відповідач користувався кредитними коштами у період з 01.10.2018 року по 11.10.2019 року шляхом зняття готівки, оплати товарів, послуг електропостачання тощо (а.с.9,10).
При цьому відповідач у вказаний період поповнювала кредитну карту з метою повернення використаних кредитних коштів і відповідно до розрахунку заборгованості станом на 02.06.2020, доданого позивачем до позовної заяви, залишився не погашеним борг за тілом кредиту в сумі 8389 грн. 41 коп.
Розрахунок боргу за тілом кредиту, здійснений позивачем ОСОБА_2 не спростувала, доказів на підтвердження відсутності боргу за тілом кредиту чи його меншого розміру не подала до суду.
З урахуванням викладеного, оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_2 використала кошти кредитного ліміту і не повернула їх у повному обсязі указана сума за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача.
При цьому, позивач також просить стягнути із ОСОБА_2 борг з відсотків, які нараховані на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України за ставкою 86,4 % у сумі 574,20 грн., пеня у розмірі 3051,53 грн., а також штрафи в сумі 500 грн. та 600,76 грн.
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача указаних відсотків за користування кредитом згідно із статтею 625 ЦК України та неустойки, суд виходить з такого.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у розмірі 574,20 грн. з відсоткової ставки 86,4% за період з 01.02.2020 до 29.02.2020 року посилався на пункт 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг у редакції, яка почала діяти з 01.03.2019 року, який передбачає, що у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд».
Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору.
Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг у редакції, яка почала діяти з 01.03.2019 року, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом згідно із статтею 625 ЦК України.
Редакція Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010, яка додана позивачем до позовної заяви не містить у пункті 2.1.1.2.12 обов`язку клієнта у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом сплатити проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України у розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд».
Умови та правил надання банківських послуг у редакції, яка почала діяти з 01.03.2019 року, на яку позивач посилається у позові, разом з доказами згоди відповідача на відповідні умови кредитування до суду не надані.
За таких обставин, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За вимогами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачу листом від 22.09.2020 роз`яснювались положення указаних статей процесуального закону та пропонувалось подати суду відповідні докази.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України в сумі 574,20 грн. саме з відсоткової ставки 86,4% за період з 01.02.2020 до 29.02.2020 року, через ненадання позивачем доказів про прийняття відповідачем запропонованих позивачем умов та приєднання до них.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з положень частини 2 статті 625 ЦК України позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми кредиту.
Ураховуючи, що заборгованість за тілом кредиту становить 8389,41 грн., а позивач просить стягнути відсотки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за період з 01.02.2020 по 29.02.2020 року сума 3% річних від простроченої суми кредиту належна до стягнення з ОСОБА_2 за указаний позивачем період складає 20 грн. 00 коп. (8389,41 грн. х (3%/365 днів=0,008219%) х 29 днів)/100).
Умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено застосування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15).
АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.
У зв`язку з цим суд з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу в розмірі 920 грн. 47 коп., який складається з фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 420 грн. 47 коп. (5 % х від суми заборгованості за кредитом та з урахуванням нарахованих і прострочених процентів визначених судом 8389,41 грн. + 20,00 грн.), а вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені задоволенню не підлягають, виходячи з наведених вище підстав.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 9329 грн. 88 коп., яка складається 8389 грн. 41 коп. борг за тілом кредиту, 20 грн. 00 коп. - борг за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України визначених судом у розмірі, 500 грн. 00 коп. - борг за штрафом (фіксована частина) та 420,47 штраф (процентна складова) визначена судом, в іншій частині позов задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 9329,88 грн., тобто на 71,13 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1495,15 грн. (2102,00 грн.* 71,13 %) судового збору.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 09.10.2020 року.

Суддя М.В. Щербаченко