справа № 489/3989/20 провадження №2/489/2266/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У серпні 2020 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43238,07 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач звернувся до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11.04.2011, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 19.07.2020 утворилася заборгованість у сумі 43238,07 грн., яка складається із 36910,53 грн. заборгованості по тілу кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 36910,53 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. за нарахованими процентами, 6182,54 грн. заборгованості за простроченими процентами, 0,00 грн. процетів, нарахованих на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, 145,00 грн. пені та 0,00 грн. комісії.

Представник відповідача -адвокат Когін А.В. надав до суду відзив на позов в якому просив в задоволені позовних вимог відмовити, оскільки крім заяви, яка не містить умов нарахування процентів, пені, штрафів та інших платежів, відповідач інших документів не підписував. Внаслідок чого вимоги про стягнення процентів та пені задоволенню не підлягають. Також просив відмовити банку в стягнення заборгованості по кредиту, так як згідно наданої ПриватБанком виписки за період з 01.11.2015 по 30.09.2019 відповідач погасив заборгованість за поточним кредитом в розмірі 107367,39 грн., простроченим тілом кредиту 2674,47 грн. та пені 255,00 грн. При цьому не зрозуміло, скільки відповідачем з 2011 року по 2020 рік взагалі сплачено процентів, штрафів, пені та інших платежів, які не передбачені анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Представник ПриватБанку у відповіді на відзив вказав на безпідставність доводів викладених у відзиві, оскільки підписавши анкету-заяву відповідач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та тарифами банку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 11.04.2011 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем укладено договір б/н у вигляді Анкети- заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписавши вказану заяву відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, які він отримав в письмовому вигляді.

Із анкети-заяви вбачається що вона не містить умов про нарахування і порядку справили процентів, штрафів та інших платежів.

Позивач додав до позовної заяви копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» на яких підпис позичальника відсутній.

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 19.07.2020 утворилася заборгованість у сумі 43238,07 грн., яка складається із 36910,53 грн. заборгованості по тілу кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 36910,53 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. за нарахованими процентами, 6182,54 грн. заборгованості за простроченими процентами, 0,00 грн. процентів, нарахованих на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, 145,00 грн. пені та 0,00 грн. комісії.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за період з 26.11.2013 по 16.07.2020, довідкою про картки видані відповідачу відповідно до укладеного кредитного договору: НОМЕР_5, терміном дії до липня 2017 року; НОМЕР_1 , терміном дії до квітня 2018 року; НОМЕР_2 , терміном дії до травня 2018 року, НОМЕР_3 , терміном дії до березня 2022 року, а також довідкою про зміну кредитного ліміту, відповідно до якої 26.11.2013 кредитний ліміт було встановлено в розмірі 1800,00 грн., 17.06.2015 зменшено до 1690,00 грн., 31.01.2017 збільшено до 4400,00 грн., 23.01.2018 збільшено до 9000,00 грн., 24.04.2018 збільшено до 20000,00 грн., 24.09.2019 зменшено до 0,00 грн.

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та копія умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як вбачається із підписаної сторонами анкети-заяви вона не містить умов нарахування процентів та встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів).

Матеріали справи не містять підтверджень і того, що відповідач розумів умови та правила надання банківських послуг, ознайомився і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.

Таким чином, надані позивачем копія умов та правил надання банківських послуг та витяг з тарифів банку не можуть бути належними доказами, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити вносить відповідні зміни до них, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Між тим, підписана відповідачем анкета-заява, виписка по особовому рахунку, довідка про встановлення кредитного ліміту та довідка про видані відповідачу кредитні картки є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних відносин, а тому вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту є правомірними.

Однак суд не в повній мірі погоджується із розміром заборгованості по кредиту, яку просить стягнути позивач.

Згідно розрахунку позивач просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 36910,53 грн. Поточна заборгованість по тілу кредиту відсутня.

Так як позивач належними і допустимими доказами не довів правомірність нарахування процентів за користування кредитними коштами, відповідно заборгованість по кредиту підлягає зменшенню на розмірі сплачених позичальником процентів (відображено в колонці 4 розрахунку).

За підрахунком суду, виходячи з розрахунку позивача, загальна сума процентів погашених за рахунок кредита (колонка 4 розрахунку) складає 18583,97 грн.

Таким чином, заборгованість по тілу кредита становить 18326,56 грн. (36910,53 - 18583,97).

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку про часткове заводження позовних вимог шляхом стягнення з відповідача 18326,56 грн. заборгованості по тілу кредита. В іншій частині позовних вимог слід відмовити через недоведеність.

Щодо стягнення процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, то як слідує з позовної заяви заборгованість по них відсутня.

З огляду на наведений вище висновок, доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредита суд вважає безпідставними.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 890,82 грн. (2102 х 42,38 %).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 11.04.2011, яка станом на 19.07.2020 складається із заборгованості по простроченому кредиту в розмірі 18326,56 грн., а також 890,82 грн. судового збору.

У іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 07.10.2020.

Суддя І.В.Коваленко