Справа №173/1469/20
Провадження №2/173/695/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о., державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про скасування заборони на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

02.09.2020 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом до відповідача Державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о., державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про скасування заборони на нерухоме майно

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 29.09.2020 року.

18.09.2020 року відповідачем надані письмові заперечення на позовну заяву.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить скасувати заборону на нерухоме майно, яке складається із домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану 27.12.2004 року приватним нотаріусом Листопад О.М, підстава обтяження: договір довічного утримання (догляду) ВВТ 020671. 27.12.2004 року приватний нотаріус Верхньодніпровського РНО ОСОБА_6, р № 3783, заборона № 94 від 27.12.2004 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_2 .

Після смерті матері позивачка почала готувати документи для оформлення спадщини та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно якого вбачається, що 27.12.2004 року за № 1575024 приватним нотаріусом Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава обтяження договір довічного утримання (догляду) серія ВВТ 020671 посвідчений 27.12.2004 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області.

Згідно даного договору батьки позивачки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали своїм донькам ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у власність житловий будинок, загальною площею 61.0 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на присадибній ділянці розміром 600 кв.м. по фактичному користуванню.

Власником спірного будинку згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Тобто договір довічного утримання від 27 грудня 2004 року не був зареєстрований належним чином, а відповідно права власності ані позивачка, ані її сестра ОСОБА_5 , на будинок АДРЕСА_1 не набули.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , померла

Таким чином вона є першочерговим спадкоємцем після смерті батьків, але не може реалізувати своє право на отримання спадщини із - за наявної заборони на спадкове майно, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідачем надані письмові заперечення на позовну заяву згідно яких нотаріус зазначає, що вона є неналежним відповідачем у даній справі оскільки заборона відчуження накладена приватним нотаріусом ОСОБА_6, і у державного нотаріуса відсутні повноваження щодо зняття заборони з майна. А дане питання повинне вирішуватись в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті матері позивачка почала готувати документи для оформлення спадщини та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно якого вбачається, що 27.12.2004 року за № 1575024 приватним нотаріусом Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно. яке складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава обтяження договір довічного утримання (догляду) серія ВВТ 020671 посвідчений 27.12.2004 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області, що підтверджується копією витягу.

Згідно укладеного договору довічного утримання від 27.12.2004 року батьки позивачки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали своїм донькам ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у власність житловий будинок, загальною площею 61.0 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на присадибній ділянці розміром 600 кв.м. по фактичному користуванню.

Проте власником спірного будинку згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до цього часу зазначений ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Таким чином судом встановлено, що договір довічного утримання від 27 грудня 2004 року не був зареєстрований належним чином, а відповідно права власності набувачі не набули.

Також судом встановлено 31.12.2015 року, другий набувач за договором довічного утримання, Сухорук (Фьодорова) Л.В,. померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Таким чином позивач є першочерговим спадкоємцем після смерті батьків, але не може реалізувати своє право на отримання спадщини із - за наявної заборони на спадкове майно

Відповідно до ст. 41 Конституції України - право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Судом встановлено, що відчужувачі за договором довічного утримання, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , померли, тому підстави для подальшого існування заборони відчуження домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на яке була накладена заборона відчуження на даний час втратили свою значення.

Також померла і другий набувач за договором довічного утримання, що перешкоджає позивачці на даний час зареєструвати договір довічного утримання та набути право власності на зазначене в ньому майно.

В свою чергу наявність заборони відчуження на вищевказане домоволодіння порушує права позивача, так як перешкоджає оформити право власності на нього та розпорядитись домоволодінням.

За даних обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Доводи відповідача, що державний нотаріус не є належним відповідачем у справі, суд вважає безпідставним, оскільки нотаріус, який накладав заборону відчуження на вищезазначене домоволодіння ОСОБА_6 , померла. Заборона відчуження накладена в зв`язку з вчиненням нотаріальної дії, таким чином державний нотаріус є належним відповідачем у справі. А відсутність у державного нотаріуса повноважень на зняття заборони відчуження є підставою для вирішення даного спору в судовому порядку, оскільки в позасудовому порядку позивачка не може захистити свої права.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. суд вважає за можливе покласти на позивача. Так як не вбачає вини відповідача у порушенні прав позивачки.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 . до Державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о., державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (юридична адреса:51600, вул. Дніпровська, 56 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області) про скасування заборони на нерухоме майно - задовольнити .

Скасувати заборону відчуження на нерухоме майно, яке складається із домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану 27.12.2004 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, Листопада О.М., підстава обтяження: договір довічного утримання (догляду) ВВТ 020671 від 27.12.2004 року приватний нотаріус Верхньодніпровського РНО ОСОБА_6, р № 3783, заборона № 94 від 27.12.2004 року.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн., 80 коп., покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення апеляційного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.09.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 08.10.2020 року

Дана набрання законної сили: 30.10.2020 року