Провадження № 2/234/284/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Заборського В.О., за участю секретаря судового засідання Антонюка Д.І., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності заповіту та застосування наслідків його недійсності, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який під час розгляду справи було уточнено, про встановлення нікчемності заповіту, посвідченого 21.10.1994 року завідуючою Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., реєстраційний номер 1-4594, виданого « ОСОБА_4 » на ім`я « ОСОБА_2 » та застосувати наслідки його недійсності.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтував тим, що 26.12.2013 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Меркуловим П.Ю. було посвідчено заповіт його рідної тітки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вона заповіла йому все своє майно та все, на що вона має право за законом, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, він та відповідач ОСОБА_2 у вересні 2014 року звернулися до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Басенко К.М. із заявами про прийняття спадщини.

Рішенням суду від 28.03.2016 року було задоволено позов ОСОБА_2 та Заповіт від 26.12.2013 року визнано недійсним. Після набрання рішенням законної сили відповідач звернувся до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Берзінь-Усової І.А. для оформлення права на спадщину за заповітом, який був посвідчений 21.10.1994 року завідуючою Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., реєстраційний номер 1-4594, однак до теперішнього часу свідоцтво про спадщину не отримав. Заповіт від 21.10.1994 року, згідно якого « ОСОБА_4 » заповіла « ОСОБА_2 » квартиру АДРЕСА_1 , на думку позивача, є нікчемним в силу ч. 1 ст. 1257 ЦК України, оскільки виданий (складений, посвідчений) з порушенням встановленої законом форми, зокрема у ньому не вказано час його посвідчення (годину та хвилину), особи, які в ньому вказані як заповідач « ОСОБА_4 » та спадкоємець за заповітом « ОСОБА_2 », не можуть бути належним чином ідентифіковані (відсутні обов`язкові реквізити: серія та номер паспорта, дата і місце народження, індивідуальний податковий номер ( НОМЕР_1 ), тощо), підпис « ОСОБА_4 » в заповіті не відповідає її підпису, тобто цей заповіт підписаний не спадкодавцем, а іншою особою, а крім того із заповіту не зрозуміло « ОСОБА_4 » заповіла квартиру АДРЕСА_1 у власність чи у тимчасове користування, що робить виконання такого заповіту неможливим в силу порушення його форми.

У разі видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 на підставі нікчемного заповіту будуть обмежені законні права і інтереси позивача як спадкоємця за законом, оскільки він як племінник є найближчим живим родичом спадкодавця та відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем 4-ї черги за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю (були зареєстровані за однією адресою) не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на відміну від відповідача, який є лише внучатам племінником спадкодавцю.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_2 виявив намір отримати спадщину саме від спадкодавця, якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , то присутній спір про право між позивачем, спадкоємцем за законом та відповідачем, який вважає себе спадкоємцем за Заповітом від 21.10.1994 року, у зв`язку з чим, для захисту спадкових прав позивача необхідно рішенням суду встановити нікчемність заповіту та застосувати наслідки його недійсності.

30.10.2019 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити з огляду на його безпідставність, так як заповіт відповідає всім вимогам, які діяли на час його посвідчення. Зокрема, у заповіті заначено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка є адресом її реєстрації відповідно до копії паспорту виданого 10.05.2002 року Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області, де вона була зареєстрована з 25.10.1978 року по день смерті. Індивідуальні податкові номери почали присвоювати фізичним особам тільки з 22.12.1994 року, вже після посвідчення заповіту. Твердження ОСОБА_3 про те, що він є спадкоємцем четвертої черги, так як останні п`ять років проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 не відповідають дійсності та спростовуються актом комітету мікрорайону №2 Краматорської міської ради та заявою мешканців будинку АДРЕСА_3 , згідно яких позивач разом із дружиною вперше з`явилися в квартирі спадкодавця наприкінці 2013 року. Також, позовна заява підписана представником позивача адвокатом ОСОБА_5 С. ОСОБА_6 . без надання до суду відповідних на те повноважень, а крім того, позивачем ОСОБА_3 пропущений строк позовної давності на встановлення нікчемності заповіту ОСОБА_4 від 21.10.1994 року.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 з підстав зазначених у позовній заяві та просив задовольнити їх у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив у задоволені позову відмовити у зв`язку з його безпідставності та пропуском ОСОБА_3 строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.10.1994 року завідуючою Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. посвідчено заповіт, реєстраційний №1-4594, згідно якого ОСОБА_4 , проживаюча у АДРЕСА_2 , на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: належну на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_2 .. Згідно тексту, заповіт підписано ОСОБА_4 в присутності нотаріуса, особу встановлено, дієздатність перевірена, зміст ст.535 ЦК України роз`яснено. Заповіт складено та підписано в двох екземплярах, один з яких зберігається у справах Першої краматорської державної нотаріальної контори, а другий видано на руки заповідачу.

Відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого 10.05.2002 року Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.10.1978 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Актом №01-19/90 від 04.07.2013 року, складеного комісією комітету мікрорайону №2 Краматорської міської ради, проведеним обстеженням матеріального стану і житлово-побутових умов проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що вона є власником даної однокімнатної квартири, загальною площею 31,5 кв.м, зареєстрована одна, близьких родичів не має.

26.12.2013 року, приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Меркуловим П.Ю. було посвідчено заповіт, реєстровий №2013, згідно якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого усе своє майно заповіла ОСОБА_3 .. Згідно тексту, заповіт записано нотаріусом зі слів ОСОБА_4 , у зв`язку з хворобою і не можливістю особисто прочитати текст заповіту уголос за її дорученням, в її та нотаріуса присутності, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та підписано ОСОБА_9 ..

Згідно копії паспорта громадянина України, виданого 24.03.2000 року Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07.02.2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Краматорського МУЮ у Донецькій області 19.08.2014 року складено відповідний актовий запис №2002.

ОСОБА_2 25.09.2014 року звернувся до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Басенка К.М. про прийняття спадщини за заповітом, посвідченого Першою Краматорською державною нотаріальною конторою 21.10.1994 року, реєстровий №1-4594, після померлої у ІНФОРМАЦІЯ_4 2014 року ОСОБА_4 , що постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки КП «СЄЗ» від 24.09.2014 року, за адресою: АДРЕСА_2 , була зареєстрована ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та разом з нею на день смерті були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ..

30.09.2014 року до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Басенка К.М. звернувся ОСОБА_3 про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу 26.12.2013 року, реєстровий №2013, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2019 року залишено без змін рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28.03.2016 року, яким визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 26.12.2013 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Меркуловим П.Ю. та постанову Донецького апеляційного суду від 03.01.2019 року, якою рішення Краматорського міського суду від 28.03.2016 року залишено без змін.

Відповідно до положень статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац 1 частини 2 статті 215 ЦК України).

У пунктах 4 і 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься роз`яснення про те, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний в силу припису закону.

Норми статей 203, 209, 210, 215 ЦК України є загальними і застосовуються лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

За правилами п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пленум Верховного Суду України в п.2 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Позивач просить встановити нікчемність заповіту складеного 21.10.1994 року та застосувати наслідки його недійсності, так як була порушена встановлена законом форма заповіту, а саме в заповіті відсутній час його посвідчення (години та хвилини), неможливістю ідентифікувати особу заповідача та спадкоємця, оскільки відсутні обов`язкові реквізити: серія та номер паспорта, дата і місце народження, індивідуальний податковий номер ( НОМЕР_1 ), а також невідповідністю в заповіті підпису ОСОБА_4 та незрозумілістю, у власність чи у тимчасове користування була заповідана квартира АДРЕСА_1 , що також робить виконання такого заповіту неможливим в силу порушення його форми. З огляду на наведене, суд, перевіряючи правильність оформлення заповіту, керується положеннями законодавства, чинного на момент вчинення правочину, а саме нормами Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року.

Згідно з ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Спадкодавець ОСОБА_4 скористалась своїм правом на заповіт та заповіла належну їй на праві особистої власності однокімнатну квартиру відповідачу ОСОБА_2 ..

Положеннями ст. 534 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.ст. 41-65 ЦК України, в редакції 1963 року, заповіт є угодою, яка має форму одностороннього правочину та породжує виникнення прав та обов`язків у інших осіб-учасників правочину.

Як визначено ст. 45 ЦК України, в редакції 1963 року, недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Приписами ст. 541 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачена письмова форма для укладеного заповіту, крім того, заповіт має містити дату та місце його складання, має бути власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений. Недотримання форми заповіту тягне за собою його недійсність.

Відповідно до п. 82 Розділу ІІІ «Правил вчинення окремих видів нотаріальних дій. Посвідчення заповітів» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі: Інструкція) в редакції, яка діяла на момент складання оспорюваного заповіту, нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст. 541, 543 ЦК і особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний особисто заповідачем.

З дослідженого в судовому засіданні заповіту від 21.10.21994 року вбачається, що, він складений і посвідчений завідуючою Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. з додержанням вимог до форми заповіту, яка діяла на момент його складання. Заповіт підписала власноруч заповідач ОСОБА_4 , яка поживає у АДРЕСА_2 , у присутності нотаріуса, поставивши свій підпис.

Крім того, в заповіті вказано, що завідуючою Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. заповідачу ОСОБА_4 роз`яснено ст. 535 ЦК України, в редакції 1963 року, які діяли на той час та обов`язково повинні були роз`яснені нотаріусом під час складання заповіту.

Як вбачається із змісту заповіту, він посвідчений у місті Краматорськ 21.10.1994 року. Нотаріусом зазначено, що заповіт підписаний ОСОБА_4 у присутності нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірена.

Заповіт складено нотаріусом у двох екземплярах, з яких один залишився в нотаріальній конторі, а другий видано заповідачу. Заповіт зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1-4594, стягнуто при цьому державне мито у розмірі 3000 карб..

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі наведеного вище, суд вважає, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення не встановлено, зокрема в заповіті зазначені місце і дата складання заповіту, а норми діючого на той час цивільного законодавства не містили вимог щодо зазначення години та хвилин складання заповіту, як і не містили вимог щодо зазначення у заповіті серії та номеру паспорта, дати і місця народження, індивідуального податкового номеру ( НОМЕР_1 ) заповідача або спадкоємця. Позивачем не доведено обставин які спростовують справжність підпису заповідача, а посилання про незрозумілістю, у власність чи у тимчасове користування була заповідана квартира є недоречними, оскільки спадкування можливо тільки у власність.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити, у зв`язку з їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 137, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_4 ) про встановлення нікчемності заповіту та застосування наслідків його недійсності відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.02.2020 року.

Суддя В. О. Заборський