ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 638/15604/19

провадження № 22-ц/818/3486/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скарги ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене о 16 годині 45 хвилин 12 березня 2020 року у складі судді Рибальченко Л.М.,

у с т а н о в и в:

Сьомого жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частики від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних громадян, починаючи з дати надходження позовної заяви до закінчення навчання.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 й ОСОБА_2 є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення батьків ОСОБА_3 залишилася проживати з позивачем й отримувала аліменти від матері до досягнення повнолітння. З 01.09.2016 ОСОБА_3 є студенткою комунального закладу «Харківський вищий коледж мистецтв» денного відділення, не має змоги працювати, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. ОСОБА_2 знає про навчання доньки, у добровільному порядку матеріальної допомоги їй не надає, змінила місце проживання без повідомлення позивача, що свідчить про умисне ухилення від участі у витратах на утримання дитини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.10.2019 і до закінчення навчання, але не більше ніж до 17.02.2024. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 8470 грн 80 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх на час навчання, але не більш ніж до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. ОСОБА_2 є здоровою працездатною особою, тому може надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на особистий рахунок ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1000 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно та неправильно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, обставини справи неправильно досліджені та їм надана неправильна оцінка, тому рішення суду є незаконним і не обґрунтованим. А саме, позов ОСОБА_1 зумовлений не необхідністю задовольнити потреби доньки, яка має змогу працювати у вільний час, а бажанням задовольнити особисті фінансові потреби. В позові ОСОБА_1 не вказує, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а отже, є главою сім`ї і зобов`язаний утримувати не лише себе, а й цивільну дружину. Також позивач не зазначає, чи винаймає він житло, а отже, чи сплачує за нього орендну плату, оскільки за місцем своєї реєстрації ОСОБА_1 не проживає. Позивач приховує від суду наявність у власності транспортного засобу, утримання якого потребує додаткових витрат. Тому з НАІС ГАІ ОСОБА_2 просить витребувати відомості стосовно володіння ОСОБА_1 автомобілем. Також апелянт в апеляційній скарзі просить витребувати в установи, у якій працює позивач, інформацію про те, що протягом якого час ОСОБА_1 із повнолітньою донькою проживали за місцем своєї реєстрації.

Оскільки ОСОБА_1 не використовує аліменти на утримання доньки, ОСОБА_2 просить стягнути з неї аліменти безпосередньо на користь доньки ОСОБА_3 . Також зазначила, що аліменти може сплачувати лише у розмірі 1000 грн щомісячно, оскільки має батьків-пенсіонерів, не перебуває у шлюбних відносинах, тому вимушена самостійно забезпечувати себе та допомагати непрацездатним батькам. Апелянт має заборгованість зі сплати комунальних платежів, не виконані зобов`язання за договором позики та заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк». Її доходу не достатньо для надання допомоги доньці в розмірі більшому, за 1000 грн щомісяця.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що наданий ОСОБА_2 договір позики нотаріально не посвідчений, тому не може беззаперечно свідчити про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки. На спростування своєї спроможності сплачувати аліменти ОСОБА_2 довідки про доходи не надає, що підтверджує її бажання приховати свої реальні статки. З дочкою відповідач спілкується лише за допомогою повідомлень у Viber, допомоги не надає. Стверджуючи, що вона згодна виплачувати доньці 1000 грн, ОСОБА_2 разом з тим не відкрила особисто рахунок та не перераховувала добровільно ці кошти дитині.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 30.08.2018 у справі № 638/18431/17 між ОСОБА_1 й ОСОБА_2 була затверджена мирова угода, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).

Згідно з довідкою комунального закладу «Харківський вищий коледж мистецтв» від 02.10.2019 № 402/19 ОСОБА_3 навчається на 4 курсі денного на спеціальності «Сценічне мистецтво». Термін навчання 01.09.2016-30.06.2020 (а.с. 12).

З копії паспорта громадянина України вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2-3, 9, 11).

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 працює у Харківському державному автотранспортному коледжі на посаді викладача вищої категорії (а.с. 13).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, другою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Встановивши, що донька відповідача продовжує навчатися в комунальному закладі «Харківський вищий коледж мистецтв» на денній формі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з визначеним судом розміром аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При визначенні розміру аліментів суд не звернув уваги на те, що обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є працездатною особою, має постійне місце роботи, а тому також зобов`язаний надавати доньці матеріальну допомогу. В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 має змогу надавати доньці матеріальну допомогу в розмірі більшому за 1000 грн на місяць, тому колегія суддів уважає, що стягнуті судом аліменти належить зменшити саме до зазначеного розміру.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що рішення суду повністю зазначеним вимогам закону не відповідає, тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні в частині визначеного судом розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. А саме, визначений судом розмір аліментів належить зменшити до 1000 грн щомісячно.

При цьому колегія суддів позбавлена можливості стягувати аліменти особисто на користь повнолітньої доньки відповідача, оскільки безпосередньо ОСОБА_3 із позовом до суду не звернулася. А її батько, ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ч.3 ст. 199 СК України способом захисту прав доньки обрав стягнення аліментів на свою користь.

Заявлені в апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів задоволенню не підлягають, оскільки витребувані нею докази не стосуються предмета доказування у дійсній цивільній справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 07.10.2019 до припинення її навчання, але не більше ніж до 17.02.2024.

Поновити дію рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук