Справа № 369/1301/20
Провадження №4-с/369/53/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

слідчого судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Мністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 54978368 за виконавчим листом № 369/1050/17 про стягнення з нього, боржника ОСОБА_1 , на користь стягувача ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

06.04.2018 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийською О.С. в рамках виконавчого провадження № 54978368 було винесено постанову про внесення його, ОСОБА_1 , до реєстру боржників та накладено арешт на все майно.

22.01.2020 року державним виконавцем Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийською О.С. було видано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, в якій зазначено, що станом на 01.01.2020 року відсутня заборгованість, переплата становить 1 436,45 грн..

Заявник ОСОБА_1 вважав дії державного виконавця неправомірними.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 447, 448, 449 ЦПК України, заявник ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийської О.С. за виконавчим листом № 369/1050/17 у виконавчому провадженні № 54978368 щодо внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників та накладення арешту на все майно; зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийську О.С. скасувати постанову про внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників та накладення арешту на все майно, про що повідомити ОСОБА_1 письмово.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлені належним чином, до суду від представника заявника надійшла заява про розгляд скарги за відсутності заявника та його представника, скаргу підтримала та просила її задовольнити.

У судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання державний виконавець Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийська О.С. не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийської О.С. перебуває виконавче провадження за № 54978368 з примусового виконання виконавчого листа № 369/1050/17, виданого 05.09.2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання синів у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 30.01.2017 року, до досягнення дітьми повноліття.

22.01.2020 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийською О.С. було видано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, в якій зазначено, що станом на 01.01.2020 року відсутня заборгованість, переплата становить 1 436,45 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Єторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (HornsbyV. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що 06.04.2018 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Мністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийською О.С. в рамках виконавчого провадження № 54978368 було винесено постанову про внесення його, ОСОБА_1 , до реєстру боржників та накладено арешт на все майно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак у відповідності до вимог ст. 77-80 ЦПК України заявник не надав суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 не надав до суду оскаржувану постанову і в матеріалах справи відсутня постанова державного виконавця О.С. Арабаджийської про внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників та накладення арешту на все майно, яку ОСОБА_1 оскаржив до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.11 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Заявник також у скарзі просив зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийську О.С. скасувати постанову про внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників та накладення арешту на все майно, про що повідомити ОСОБА_1 письмово.

Виходячи з норм чинного законодавства України у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб, до вчинення тих дій, які згідно із Законом №606-ХІV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (Постанова Пленуму Верховного суду України, від 26.12.2003, №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

З огляду на викладене, заявлені заявником вимоги в скарзі про зобов`язання державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийську О.С. скасувати постанову про внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників та накладення арешту на все майно не підлягають задоволенню, оскільки прийняття відповідних постанов в межах виконавчого провадження відноситься до виключної компетенції державного виконавця, якому надані такі повноваження відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», і тому у суду відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця прийняти відповідне рішення (в даному випадку щодо скасування постанови про внесення до Єдиного реєстру боржників та накладення арешту на все майно).

Суд, дослідивши матеріали справи, не вбачає порушень прав скаржника державним виконавцем та не знаходить підстав для визнання його бездіяльності протиправною і тому вважає, що вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447, 448, 450 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Ковальчук