24.09.2020 Справа № 363/2430/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., секретаря Дехтяренко О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - Боднар Б.Є. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Литвинівської сільської ради, ОСОБА_2 , треті особи - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про скасування рішення сільської ради та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до Литвинівської сільської ради, ОСОБА_2 , треті особи - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про скасування рішення сільської ради та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку, в якій просив скасувати рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 262-31-VI від 29.04.2014 року; скасувати рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 270-32-VI від 20.05.2014 року та визнати недійсною державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,06 га, з цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :09:063:0001, номер запису про права в державному реєстрі № 29421012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 262-31-VI від 29.04.2014 року було вирішено затвердити ОСОБА_4 проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,06 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд та передано ОСОБА_4 у власність вищевказану земельну ділянку та зобов`язано землевпорядника внести відповідні зміни в земельно - кадастрову та погосподарські книги. Рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 270-32-VI від 20.05.2014 року було вирішено затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності цільове призначення якої змінюється ОСОБА_4 площею 0,0600 га, з будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 та змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки з будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 ; зобов`язано землевласника земельну ділянку використовувати за цільовим призначення, з дотриманням обов`язків власників земельних ділянок, згідно ст. ст. 91, 93 ЗК України; до освоєння земельної ділянки згідно зміненого використання, приступати після одержання документів, що посвідчують право на дану ділянку, та її державної реєстрації; контроль за рішенням покладено на постійну комісію сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, екології та проблем Чорнобильської катастрофи; зобов`язано землевпорядника внести відповідні зміни в земельно - кадастрову та по господарські книги. Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку, 13.05.2014 року реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,06 га, з цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :09:063:0001 номер запису про права в державному реєстрі № 5637520. Однак, позивача вважає, що рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 262-31-VI від 29.04.2014 року; скасувати рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 270-32-VI від 20.05.2014 рокує незаконними з наступних підстав. 03.06.2016 року та 10.06.2016 року відбулись громадські слухання, зокрема, щодо обговорення питання на тему «Передпроектна пропозиція плану будівництва пункту придорожнього сервісу в центрі с. Литвинівка», на яких були присутніми мешканці села Литвинівка. Одноголосним рішенням присутніх на слуханнях мешканців села, було вирішено повернути спірну земельну ділянку у власність села. На заяву ОСОБА_1 , Литвинівська сільська рада Вишгородського району Київської області надала відповідь про те, що до моменту виділення у власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вона відносилась до рекреаційної зони. На усні запитання ОСОБА_1 до голови Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області щодо здійснення головою сільради дій з порушено питання на засіданні сільської ради, яке відбулось 10.06.2016 року, сільський голова ОСОБА_5 відповів, що ним нічого не було зроблено. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду із вказаним позовом, оскільки на його думку є очевидним факт порушення Литвинівською сільською радою Вишгородського району Київської області вимог ст. 20 ЗК України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку не відбулась.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав з викладених у позовній заяві підставі та просив їх задовольнити. Пояснив, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка виділена у власність та передана ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , відносилась до рекреаційної зони, а тому Литвинівська сільська рада Вишгородського району Київської області виділила вказану земельну ділянку з порушенням вимог законодавства України.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бондар Б.Є. позовні вимоги не визнала, раніше надавала письмовий відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності.

Представник відповідача Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Представники третіх осіб реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бондар Б.Є., дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 19 березня 2014 року рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області №247-30-VI було надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,06 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

07 квітня 2014 року Управлінням Держземагенства у Вишгородському районі Київської області Головного управління Держземагенства у Київській області надано висновок № 340 по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину України ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з якого видно, що Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області не заперечує та погоджується із відведенням даної земельної ділянки загальною площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у тому числі по угіддях: 0,0600 га - під одно - та двоповерхове житловою забудовою за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі по угіддях: 0,0600 га - зелених насаджень загального користування.

07 квітня 2014 року Відділ містобудування та архітектури Вишгородської районної державної адміністрації Київської області надано висновок № 293 про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0600 га, яка розташована в існуючих межах населеного пункту.

29 квітня 2014 року рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 262-31-VI було затверджено ОСОБА_4 проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,06 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд та передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд.

14 травня 2014 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 21581233 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:063:0001, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром 0,06 га.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства тощо.

Відповідно до положення статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування за умови здійснення дій, передбачених вимогами зазначеної статті.

20 травня 20104 року Управлінням Держземагенства у Вишгородському районі Київської області Головного управління Держземагенства у Київській області надано довідку № 843 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями з якої вбачається, що станом на 15.05.2014 року площе земель, що знаходиться у власності ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 21581233 від 14.05.2014 року), становить 0,0600 га, в тому числі під житловою забудовою: одно і двоповерховою (гр. 35) - 0,0600 га. Земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Земельна ділянка не відноситься до категорії земель природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико - культурного призначення, лісогосподарського призначення та земель водного фонду.

20 травня 2014 року рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 270-32-VI затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_4 площею 0,0600 га, з будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 ; змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :09:063:0001, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 , в АДРЕСА_1 .

03 червня 2014 року ОСОБА_4 отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельної ділянки цільове призначення якої змінюється, а саме: земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер :09:063:0001, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_4 .

Відповідно до змісту статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико- культурного призначення.

23 травня 2016 року рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 114-8-VII розглянуто заяву гр. ОСОБА_4 щодо надання дозволу на розробку детального плану території та вирішено направити вказану заяву та передпроектну пропозицію будівництва на обговорення на громадські слухання та призначено громадські слухання на 03.06.2016 року та 10.06.2016 року.

За приписами статей 13,14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 18 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) встановлено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Положеннями статті 19 ЗК України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення.

Відповідно до статті 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично- оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Листом від 30.05.2016 року за № 132/02-31 Литвинівська сільська рада Вишгородського району Київської області повідомила ОСОБА_1 про те, що до моменту виділення у власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відносилась до рекреаційної зони відповідно до 1.1. Класифікації видів цільового призначення земель розробленої до Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.03.2008 року № 224.

З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка сформована на замовлення ОСОБА_1 07.12.2018 року земельна ділянка з кадастровим номером :09:063:0001, площею 0,06 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на праві власності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 з 13.05.2014 року.

З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка сформована на замовлення ОСОБА_1 24.05.2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :09:063:0001, площею 0,06 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на праві власності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 з 12.12.2018 року.

З довідки Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.09.2019 року № 173/168-19 вбачається, що згідно державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2014 року та на 01.07.2014 року, землі не надані у власність або постійне користування (шифр рядка 96), з усіх земель: землі рекреаційного призначення (гр. 80) в межах населеного пункту с. Литвинівка на території Литвинівської сільської ради - відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У ст. 41 Конституції України зазначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частини друга й третя ст.55 Конституції України визначають, що права та свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суд рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно вимог ст. ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що до моменту виділення у власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_4 , вона відносилась до рекреаційної зони відповідно до 1.1. Класифікації видів цільового призначення земель розробленої до Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.03.2008 року № 224.

В той же час, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки від 20 травня 2014 року Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області Головного управління Держземагенства у Київській області надано № 843, що станом на 15.05.2014 року площа земель, що знаходиться у власності ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 21581233 від 14.05.2014 року), становить 0,0600 га, в тому числі під житловою забудовою: одно і двоповерховою (гр. 35) - 0,0600 га. Земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Земельна ділянка не відноситься до категорії земель природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико - культурного призначення, лісогосподарського призначення та земель водного фонду.

Таким чином, доводи позивача, не знайшли свого підтвердження, під час розгляду даної справи у суді. Будь-яких інших належних та допустистимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 до суду не надав.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Що ж стосується клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бондар Б.Є. щодо відмови у задоволенні позову, в зв`язку із спливом позовної давності, то воно задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз`яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто позовна давність, як підстава для відмови у задоволенні позову, може бути застосована лише тоді, коли суд встановить, що право позивача було порушене, але воно не підлягає судовому захисту за спливом позовної давності.

Аналізуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі з підстав його необґрунтованості та не доведеності.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Литвинівської сільської ради, ОСОБА_2 , треті особи - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про скасування рішення сільської ради та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Киїського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05 жовтня 2020 року.

Головуючий: М.Б. Баличева