Номер провадження: 22-ц/813/3155/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_2 , за участю боржника ОСОБА_1 та заінтересованої особи - Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Свяченої Ю.Б. 02 жовтня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя (а.с. 192-194).

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилалася на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року було затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, згідно якої цінні папери, а саме прості імені акції ПАТ Гібридний соняшник в загальній кількості 1 745 794 штуки, розподіляються наступним чином: 1. ОСОБА_3 684 476 штук, що становить 32, 89 % статутного капіталу, ОСОБА_1 1 061 318 штук, що становить 51 % статутного капіталу. 2. ОСОБА_1 відмовляється на користь ОСОБА_3 від належної йому частки кв. АДРЕСА_1 , яка придбана під час перебування у шлюбі, внаслідок чого вказана квартира вважається особистою приватною власністю ОСОБА_3 3. ОСОБА_3 відмовляється на користь ОСОБА_1 від належної їй частки у цінних паперах простих іменних акціях Приватного акціонерного товариства «Селена», внаслідок чого вказані акції вважаються особистою приватною власністю ОСОБА_1 4. ОСОБА_1 зобов`язується виплатити ОСОБА_3 належну їй частку у цінних паперах простих іменних акціях ПАТ «Селена» у розмірі 130 000 доларів США, а саме: по 50 000 доларів США за перший та другий роки, та 30 000 доларів США - за третій рік. 5. У випадку невиконання або прострочки виконання відповідних умов цієї мирової угоди у передбачені нею строки, ОСОБА_3 має право передати ухвалу суду про затвердження мирової угоди на примусове виконання до виконавчої служби в порядку, встановленому ст. 17, 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано.

17 лютого 2015 року Приморським районним судом м. Одеси на підставі ухвали суду від 04 грудня 2014 року було видано виконавчий лист щодо зобов`язання ОСОБА_1 виплатити ОСОБА_3 компенсацію за належну їй частку у цінних паперах простих іменних акціях ПАТ «Селена» у розмірі 130 000 доларів США, а саме по 50 000 доларів США за перший та другий роки, та 30 000 доларів США за третій рік. Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Яровим В.М. від 26 лютого 2015 року, на підставі вищевказаного виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження. Постановою в.о. начальника Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Ярового В.М. від 30 грудня 2016 року повернуто виконавчий лист стягувачу. Також заявник зазначив, що про існування постанови про повернення виконавчого документа вона дізналась лише у вересня місяці 2019 року, коли її представником ОСОБА_5 було отримано відповідь на його запит щодо стадії проведення виконавчого провадження. Ні самої постанови про повернення виконавчого документа від 30 грудня 2016 року, а ні самого виконавчого документа заявнику Біляївським міським управлінням юстиції в Одеській області заявник не отримала. Таким чином, з 30 грудня 2016 року місцезнаходження виконавчого листа № 522/19324/114-ц заявнику невідоме.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_6 було задоволено. Видано ОСОБА_6 дублікат виконавчого листа, виданого на підставі ухвали суду від 04 грудня 2014 року про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя (а.с. 218-221).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що якщо виконавчий документ від 17 лютого 2015 року було видано на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року, яка набрала законної сили 10 грудня 2014 року, строк для пред`явлення виконавчого документу для виконання закінчився 10 грудня 2015 року. При цьому, строк виконання вказаного документу не переривався - виконавчий документ не повертався у зв`язку із неможливістю його виконання (а.с. 224-227).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року було затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, згідно якої цінні папери, а саме:

1.Прості імені акції Публічного акціонерного товариства «Гібридний соняшник» () в загальній кількості 1 745 794 (один мільйон сімсот сорок п`ять тисяч сімсот дев`яносто чотири) штуки, розподіляються наступним чином: ОСОБА_3 684 476 штук, що становить 32, 89 % статутного капіталу, ОСОБА_1 1 061 318 штук, що становить 51 % статутного капіталу.

2. ОСОБА_1 відмовляється на користь ОСОБА_3 від належної йому частки квартири АДРЕСА_1 , яка придбана під час перебування у шлюбі, внаслідок чого вказана квартира вважається особистою приватною власністю ОСОБА_3

3. ОСОБА_3 відмовляється на користь ОСОБА_1 від належної їй частки у цінних паперах простих іменних акціях Приватного акціонерного товариства «Селена» (), внаслідок чого вказані акції вважаються особистою приватною власністю ОСОБА_1

4. ОСОБА_1 зобов`язується виплатити ОСОБА_3 належну їй частку у цінних паперах простих іменних акціях ПАТ «Селена» у розмірі 130 000 дол. США, а саме: по 50 000 дол. США за перший та другий роки та 30 000 дол. США за третій рік.

5. У випадку невиконання або прострочки виконання відповідних умов цієї мирової угоди у передбачені нею строки, ОСОБА_3 має право передати ухвалу суду про затвердження мирової угоди на примусове виконання до виконавчої служби в порядку, встановленому ст. 17, 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано.

17 лютого 2015 року Приморським районним судом м. Одеси, на підставі ухвали суду від 04 грудня 2014 року, видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_1 виплатити ОСОБА_3 компенсацію за належну їй частку у цінних паперах простих іменних акціях ПАТ «Селена» у розмірі 130 000 дол. США, а саме по 50 000 дол. США за перший та другий роки та 30 000 дол. США за третій рік.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Ярового В.М. від 26 лютого 2015 року на підставі вищевказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження.

Постановою в.о. начальника Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Ярового В.М. від 30 грудня 2016 року повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі п.6 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки на території Біляївського району у боржника відсутнє майно, яке він повинен звернути стягнення.

12 вересня 2019 року стягувач звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, вважаючи, що ним не пропущений новий строк в три роки, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Однак, колегія суддів доходить до висновку, що стягувач пропустив річний строк пред`явлення вищезазначеного виконавчого листа до виконання, визначений попередньою редакцією Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону до 02 червня 2016 року), а саме ст. 12.

На час відкриття виконавчого провадження (постанова від 26 лютого 2015 року) діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV). Тоді як на час звернення заявниці до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання вже діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З огляду на зміст частини першої статті 11 Закону № 1404-VIII, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII; близький за змістом припис був відображений у частині другій статті 24 Закону № 606-XIV).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів:у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Отже, приписи підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону № 1404-VIII, частини першої статті 433 ЦПК України, частини першої статті 329 ГПК України. Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.

З огляду на те, що суд першої інстанції не поновляв ОСОБА_7 (Каштановій ОСОБА_8 строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у суду не було підстав вважати, що строк, встановлений для пред`явлення наказу до виконання, не сплив. А тому, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що дублікат виконавчого документа може бути виданий лише у разі звернення із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення такого документа до виконання.

Згідно ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно висновків рішення Європейського суду «Олександр Волков проти України» (Заява №21722/11), яка розглядалась Європейським судом з прав людини, в пункті 137 відповідного рішення від 27 травня 2013 року Європейський суд зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV).

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що стягувач не має права на повторне звернення до органів ДВС в редакції Закону, який передбачає новий, більш тривалий строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки вказане суперечить вимогам ст. 58 Конституції України. Положення ч.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в діючій на даний час редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), згідно якої виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки вони стосуються пред`явлення виконавчих листів вперше.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , за участю боржника ОСОБА_1 та заінтересованої особи - Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, - відмовити.

Повний текст судового рішення складений 20 березня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе