ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 361/4299/2015

провадження № 61-3692 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в складі колегії суддів Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив:

- визнати недійсним укладений 02 липня 2014 року між відповідачами договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:017:0024;

- скасувати відповідний запис в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- відновити стан земельної ділянки, який існував до її продажу;

- зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у доступі до квартири № 2 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок);

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на будинок, видане на ім`я ОСОБА_3 ;

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 142 087,68 грн майнової шкоди та 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він і ОСОБА_2 були співвласниками будинку.

05 червня 2014 року ОСОБА_2 приватизувала земельну ділянку по АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:017:0024, на якій розташована належна їй частина будинку, та 02 липня 2014 року продала цю земельну ділянку та належну їй частину будинку ОСОБА_3 .

У 2016 році свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку скасоване, в зв`язку з чим позивач уважав, що укладений між відповідачами договір купівлі-продажу є недійсним і порушує його права як співвласника будинку.

Указував, що новий власник земельної ділянки ОСОБА_3 знищив розташовані на ній сарай, погріб, огорожу, зелені насадження й дерева та розпочав будівництво, не отримавши згоду співкористувача ділянки ОСОБА_1 .

Указані дії завдали позивачеві майнову шкоду, а також моральні страждання, внаслідок яких у нього виник некомпенсований цукровий діабет, що значно погіршило якість його життя.

Третя особа ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 та просила:

- визнати земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:017:0028, площею 0,0053 га та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:017:0027, площею 0,0427 га та житловий будинок за цією адресою об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину вказаного спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку та розташовану на ньому частину будинку.

Указувала, що в разі задоволення позову ОСОБА_1 і визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, її права як співвласника будуть порушені, а тому просила визнати набуте в шлюбі майно спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на Ѕ такого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцїі

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено та:

- визнано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:017:0028 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0053 га об`єктом права спільної власності подружжя, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках,і визнаноза ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки;

- визнано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:017:0027 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0427 га об`єктом права спільної власності подружжя, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках, і визнано право власності за ОСОБА_4 на Ѕ частину цієї земельної ділянки;

- визнано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної власності подружжя, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках, і визнано право власності за ОСОБА_4 на Ѕ частину цього житлового будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не був та не є власником чи співвласником спірної земельної ділянки, а також не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачами його прав і законних інтересів.

Задовольняючи зустрічний позов, місцевий суд виходив із того, що майно набувалося ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_4 і належить їм на праві спільної сумісної власності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року скасовано та прийнято нове рішення, яким:

- позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:017:0024, укладений 02 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 1774 приватним нотаріусом Іваненком О. В. у м. Бровари, та відповідний запис в Державному реєстрі на право власності на нерухоме майно - індексний номер 14159866 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та поділ майна відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що свідоцтво про право власності на землю, видане на ім`я ОСОБА_2 скасоване, що є підставою до визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки, укладеного з ОСОБА_3 , оскільки цей договір порушує його права як співкористувача.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами відсутній спір про поділ майна подружжя, а даний позов ОСОБА_4 подала з метою попередити негативні наслідки в разі задоволення позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21 лютого 2019 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі. Зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року дана справа призначена до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Указує, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:017:0024, а тому не має права на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки.

Аналіз вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відновлення стану земельної ділянки, який існував до продажу, зобов`язання ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 у доступі до будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на частину будинку, про відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди та моральної шкоди ОСОБА_3 в касаційному порядку не оскаржується, а тому в цій частині Верховним Судом не переглядається.

Відзив на касаційну скаргу

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1980 року є власником Ѕ частини та 22/216 частин будинку по АДРЕСА_4 з відповідними частками надвірних будівель (далі - будинок). Будинок розташований на земельній ділянці площею 2049 м2. ОСОБА_2 належало 86/216 частин будинку.

Відповідно до довідки Броварського міського відділу земельних ресурсів від 26 червня 2007 року № 05-5/9-3/836 в користуванні ОСОБА_2 знаходилась земельна ділянка площею 0,0488 га по АДРЕСА_4 для обслуговування її частини будинку.

05 червня 2014 року ОСОБА_2 одержала свідоцтво про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:017:0024 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,048 га.

16 травня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 зареєстрований шлюб.

05 червня 2014 року ОСОБА_2 одержала свідоцтво про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:017:0024 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,048 га.

02 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:017:0024 та договір дарування 86/216 частин будинку.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року в справі № 361/4439/14 за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення міської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено та:

- визнано недійсним пункт 1.4 рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 12 липня 2011 року № 390 про надання адреси будинку;

- визнано недійсним пункт 5.22 рішення Броварської міської ради Київської області від 22 травня 2014 року № 2337-45-06, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на яких розміщене майно, що є власністю громадян, та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку;

- визнано недійсним свідоцтво серії НОМЕР_1, індексний номер 22626719 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:017:0024 була поділена, внаслідок чого утворилися дві земельні ділянки, свідоцтва про право власності на які зареєстроване за ОСОБА_3 , а саме: земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:017:0028, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0053 га, згідно свідоцтва від 10 листопада 2014 року індексний номер 29244106, та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:017:0027, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0427 га, згідно свідоцтва від 25 грудня 2014 року, індексний номер 31611326.

Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, реєстраційний номер КС 11 від 28 листопада 2014 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:017:0027, побудовано, присвоєно адресу та введено в експлуатацію житловий будинок, право власності на який зареєстроване на ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 11 січня 2015 року, індексний номер 32092782, із такими характеристиками будинку: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 111,3 м2, житловою площею 48 м2.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України(тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам закону.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з підстав скасування рішення органу місцевого самоврядування та виданого ОСОБА_2 на його підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.

У разі скасування такого рішення визнання недійсним договору відчуження земельної ділянки не є ефективним способом захисту прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ураховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що позивач не є власником земельної ділянки та будинку, розташованого на ній, і не довів у встановленому законом порядку, які його права та інтереси порушені оскаржуваним договором купівлі-продажу, а тому правові підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:017:0024 та скасування його державної реєстрації відсутні.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та поділ майна з таких підстав.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, третя особа, яка заявлає самостійні вимоги щодо предмета позову, ОСОБА_4 не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги чи приєднання до неї. Така процесуальна поведінка ОСОБА_4 свідчить про повну згоду з постановою апеляційного суду в частині відмови в задоволенні її вимог.

Аналіз аргументів касаційної скарги ОСОБА_3 свідчить, що він не навів переконливих доводів, яким чином постанова апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявлає самостійні вимоги щодо предмета позову, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та поділ майна порушує його права та інтереси, за умови, що позивач не оскаржила вказане судове рішення в цій частині, тобто погодилися з ним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи викладене, наявність передбачені статтею 413 ЦПК України правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині та залишення в силі у відповідній частині рішення суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про відновлення попереднього стану земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном скасувати, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року в указаній частині залишити в силі.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та поділ майна залишити без змін.

Із моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у скасованій частині втрачає законну силу.

Поновити дію постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в нескасованій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7097 грн судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук