Справа № 761/5561/20
Провадження № 6/761/411/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Беляєвій О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак Олександра Олександровича (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110), про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127),

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак Олександр Олександрович, про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Виконавець свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної Виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - Відділ), перебуває виконавче провадження № 53798550, з примусового виконання виконавчого листа № 761/14023/13-ц виданого 17.09.2014 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний екмспортно-імпортний банк України» () суму заборгованості за кредитним договором № 28808С117 від 13.06.2008 р. у розмірі 72773 дол. 54 цента США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі становило 581678 грн. 90 коп., судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

20.04.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

11.08.2017 до Відділу надійшла заява від боржника про відстрочення виконання, що вказує на доведення боржнику до відома вимог виконавчого документа та початок виконавчого провадження.

02.05.2019 року до Відділу повторно подано боржником заяву про відстрочення виконання.

29.01.2020 року до Відділу представником стягувача подано клопотання про обмеження виїзду боржника за кордон. Також даною заявою вказано, що боржник неодноразово здійснює виїзди за кордон, уникаючи виконання зобов`язань перед кредитором.

Оскільки боржник не виконує покладені на нього статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язки, а саме: не допускає в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; не подає виконавцю декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; не повідомляє виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника; не з`являється на вимогу виконавця; не надає пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тому виконавець звернувся до суду із вказаним поданням.

При цьому згідно електронної відповіді № від 28.01.2019 на запит №51081694 від 25.01.2019 до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями встановлено, що юридичну особу ліквідовано (припинено) / фізичну особу - підприємця припинено.

Згідно електронної відповіді № від 29-01-2019 на запит №51081695 від 25.01.2019 до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб - інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно електронної відповіді № від 25.01.2019 на запит №51081688 від 25.01.2019 до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії - інформацію не знайдено.

Згідно електронної відповіді № від 25.01.2019 на запит №51081689 від 25.01.2019 до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформацію не знайдено.

Згідно електронного запиту щодо перетину боржником державного кордону України, встановлено, що боржник періодично перетинає кордон.

В матеріалах виконавчого провадження містяться відомості про часткову сплату боргу у розмірі 2000,00 грн. від 27.03.2019 та 2000,00 грн. від 02.04.2019. Також боржником частково сплачено на рахунок Відділу 14500,00 грн. від 01.08.2017, та 5500,00 грн. від 01.08.2017.

Однак за твердженням виконавця ОСОБА_1 не вчинялися будь-які дії щодо виконання покладених обов`язків боржника. Разом з тим, відсутні докази наявності об`єктивних причин, наприклад тривалого відрядження, важкої хвороби тощо, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду, хоч в будь-якій їх частині. Боржник в період з 17.09.2014 (дата видачі виконавчого документа) живе повноцінним життям, харчується, одягається, часто їздить за кордон, при цьому, борг не сплачено.

Належно повідомлений про час і місце розгляду справи державний виконавець в судове засідання 04.03.2020 не з?явився.

Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно із ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Як передбачено п.5 ч.1 ст. 6 вказаного Закону, підставою для тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду за кордон є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 6 вказаного Закону, у разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, передбачено ст. 441 ЦПК України, у відповідності з якою тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

Зі змісту наведених вище норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України пов`язана з ухиленням останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Тому задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Суд звертає увагу, що положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до положення ч.2-3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як підстава його вимог, підлягають доведенню. Відповідно до ст. 441 ЦПК України саме на виконавця покладається тягар доказування.

На момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалів виконавчого провадження.

Отже при зверненні до суду з вказаним поданням виконавець повинен мотивувати таке, обставинами та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон та ухиляється від виконання зобов`язань.

Як вбачається із матеріалів подання 20.04.2017 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 37-38). Доказів направлення копії постанови боржнику матеріали подання не містять.

Однак за наявності в матеріалах подання заяви боржника від 01.08.2017 р. про відстрочення виконання виконавчого провадження за №53798550 (а.с. 35-36), та повторної заяви від 23.04.2019 року про відстрочення виконання (а.с. 27-28), то суд дійшов висновку про обізнаність боржника із наявністю виконавчого документа та початком виконавчого провадження.

Також в матеріалах справи наявні клопотання стягувача про обмеження виїзду боржника за кордон від 25.01.2019 року (а.с. 29-30) від 29.01.2020 року, де вказано, що боржник неодноразово здійснює виїзди за кордон, уникаючи виконання зобов`язань перед кредитором (а.с. 24-25).

Як вбачається із матеріалів подання 25.01.2019 року виконавцем боржнику скеровано виклик державного виконавця від 25.01.2019, що підтверджується квитанцією «Укрпошти» про відправлення рекомендованого відправлення за №089 від 25.01.2019 року.

При здійсненні перевірки статусу вказаного відправлення судом із даних про відправлення за номером 089 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі, що підтверджується роздруківкою відстеження поштових відправлень «Укрпошти» за вказаним номером.

05.02.2020 державним виконавцем винесено дві постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника (а.с. 16-17). Доказів направлення копії постанов боржнику матеріали подання не містять, наявність інших викликів державного виконавця та їх направлення боржнику також відсутні.

Крім цього суд бере до уваги, що згідно подання боржником частково сплачено борг у розмірі 2000,00 грн. від 27.03.2019 та 2000,00 грн. від 02.04.2019. Також боржником частково сплачено на рахунок Відділу 14500,00 грн. від 01.08.2017, та 5500,00 грн. від 01.08.2017.

При цьому, суд відхиляє посилання виконавця на те, що за відсутності доказів наявності об`єктивних причин, наприклад тривалого відрядження, важкої хвороби тощо, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду, хоча б в будь-якій їх частині ОСОБА_1 не вчинялися будь-які дії щодо виконання покладених обов`язків боржника. Також суд відхиляє твердження виконавця щодо способу повноцінного життя, харчування, одягання боржника в період з 17.09.2014 (дата видачі виконавчого документа), оскільки такі твердження ґрунтуються на припущеннях виконавця. У той же час, як невиконання боржником самостійно зобов?язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в поданні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов?язків.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, можуть бути будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, особа, яка має не виконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Разом з тим, з точки зору суду, перелічені докази не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Окрім цього, матеріали справи не містять будь-яких інших доказів, у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Крім цього наявні в матеріалах подання заяви боржника від 01.08.2017 р. про відстрочення виконання виконавчого провадження за №53798550 (а.с. 35-36), та повторної заяви від 23.04.2019 року про відстрочення виконання (а.с. 27-28), свідчать не про ухилення від виконання рішення суду, а про наявність у боржника складнощів у його виконанні. Крім цього надана виконавцем інформація за електронними запитами свідчить про відсутність майна боржника, а відповідно й можливості виконати рішення суду.

На думку суду вжиття заходів про які просить державний виконавець не буде ефективним, враховуючи суму заборгованості.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду та підтвердження того, що боржник має намір виїхати за межі України, то заявником не доведено самого факту ухилення боржником від виконання судового рішення, а тому подання виконавця є безпідставним та необґрунтованим, а відтак відсутні підстави для ухвалення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, відмова у задоволенні подання не перешкоджає повторному зверненню державного виконання з таким самим поданням у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність у тимчасовому обмеженні боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак Олександра Олександровича, про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: