ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/6175/19

Провадження №22-ц/818/1200/20

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі її представника Туруті Захара Олеговича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року в складі судді Шестака О.І., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов мотивований тим, що між нею та відповідачем 20 лютого 2019 року було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., зареєстрований в реєстрі за № 728 (далі - Попередній договір). За умовами вказаного Попереднього договору сторони погодили, що в строк до 30 квітня 2019 року ними буде укладено Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 602 250,00 грн., з яких 27 500,00 грн. позивачем передано відповідачу, як продавцю, у день укладення Попереднього договору. Згідно п. 1 Попереднього договору відповідач взяла на себе зобов`язання укласти Договір купівлі-продажу даної квартири із позивачем - ОСОБА_1 . Відповідно до абз. 1 п. З Попереднього договору ОСОБА_2 у забезпечення виконання умов цього правочину про укладання основного договору отримала від позивача завдаток в сумі 27 500,00 грн.

Позивач зазначає, що 24 квітня 2019 року з інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 20 квітня 2019 року квартира АДРЕСА_1 реалізована іншій не відомій їй особі.

25 квітня 2019 року вона звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., у якого за умовами Попереднього договору (п.2) мав бути укладений із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу щодо передачі у власність позивача даної квартири і повідомила нотаріуса про порушення відповідачем своїх зобов`язань за Попереднім договором та отримала відповідне свідоцтво від нотаріуса.

З абзацу 2 п. 3 Попереднього договору від 20 лютого 2019 року вбачається, що якщо ОСОБА_2 не виконає своїх зобов`язань, то вона повина сплатити протягом трьох робочих днів ОСОБА_1 розмір вищевказаної суми: суму грошей, яку вона отримала (27500,00 грн.) та штраф у розмірі 100% від переданої суми.

Оскільки відповідач продала квартиру АДРЕСА_1 20 квітня 2019 року, тобто з цього часу ОСОБА_2 порушила своїх зобов`язань за Попереднім договором, за умовами якого 23 квітня 2019 року є кінцевим терміном, коли вона мала повернути позивачу завдаток та сплатити штраф, однак відповідач ігнорує дзвінки позивача, що свідчить про ухилення останньої сплатити кошти.

В зв`язку з цим, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 55 000 грн., інфляційні втрати в сумі 880 грн. та 3% річних в сумі 546,99 грн. за період з 24.04.2019 року по 22.08.2019 року, та відшкодувати понесені судові витрати на сплату судового збору та правничу допомогу в сумі 12 152,60 грн.

Представник відповідача, надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що вказаний позов вважає необґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: 20.02.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 728. Як вбачається із змісту п. 2 Договору, договір купівлі - продажу квартири мав бути укладений та підписаний позивачем та відповідачем до 30.04.2019 року включно. Представник відповідача зазначає, що внаслідок об`єктивних підстав відповідач не уклала та не підписала з позивачем договір купівлі - продажу квартири до 30.04.2019 року. Відповідач категорично не погоджується із твердженням позивача про навмисні протиправні дії щодо свідомого нехтування відповідачем взятими на себе зобов`язаннями за попереднім договором, сплановане заздалегідь заведення позивача в оману та ігнорування її чисельних спроб поспілкуватись, на підтвердження чого позивач не надає жодних доказів. Представник відповідача стверджує, що відповідач мала намір добровільно повернути позивачу отриману суму завдатку та суму штрафу за договором. Відповідач неодноразово телефонувала позивачу з цього питання, однак позивач уникала розмови з цього приводу, не приймаючи вхідні дзвінки відповідача. Як вбачається з п. 3 Договору, у випадку якщо відповідач не виконає своїх зобов`язань за Договором, то вона повинна сплатити позивачеві протягом 3 (трьох) робочих днів суму грошей, яку вона отримала в якості грошового забезпечення за Договором та штраф у розмірі 100 (сто) % від вказаної суми. Представник відповідача зазначає, що враховуючи те, що 1 травня 2019 року був офіційним вихідним днем, а 4 - та 5 травня 2019 року були вихідними днями, сплив терміну на повернення суми грошей, яку вона отримала в якості грошового забезпечення за Договором та штраф у розмірі 100 (сто) % від вказаної суми відбувся лише 6 травня 2019 року. Оскільки, на думку представника відповідача, відповідач сумлінно виконувала свої обов`язки за договором, а також оскільки позивач ухилялась від прийняття зобов`язання від відповідача у вигляді отримання грошового забезпечення та штрафу за Договором, 04.05.2019 року адвокатом Турутею З.О., який діяв в інтересах відповідача на підставі договору про надання правової допомоги, листом від 04.05.2019 № 24 позивача було повідомлено про готовність повернути суму грошей у розмірі 27500, гривень 00 коп., що було еквівалентом 1000,00 доларів США 00 центів, яка була передана позивачем відповідачу в якості грошового забезпечення за договором та сплатити штраф у розмірі 100 (сто) % від вказаної суми. Також у вказаному листі було прохання вказати банківські реквізити позивача для повернення відповідачем вказаної суми. Оскільки позивач проігнорувала вказаний лист та не повідомила у який спосіб відповідач може повернути їй вказану суму грошей та не надала жодних банківських реквізитів для такого повернення, 20.05.2019 року відповідач виконала зобов`язання з повернення завдатку за попереднім договором в розмірі 27 500,00 грн. шляхом внесення вказаної суми в депозит приватного нотаріуса Мангушевої О.С.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що аргументи наведені у відзиві на позов, на думку представника позивача, не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне: 20 лютого 2019 року сторони у справі уклали між собою Попередній договір, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 завдаток в сумі 27 500,00 грн., а остання в свою чергу взяла на себе зобов`язання укласти Договір купівлі - продажу1 квартири АДРЕСА_1 у строк до 30 квітня 2019 року. При цьому, на думку представника позивача, ОСОБА_2 і не збиралась виконувати свої зобов`язання, оскільки за 10 днів до визначеного попереднім договором строку, коли повинен бути укладений договір купівлі-продажу квартири, а саме 20 квітня 2019 року квартира АДРЕСА_1 була реалізована останньою іншій не відомій особі. Наведені обставини представник відповідача взагалі ніяким чином не пояснює, зазначаючи лише, що договір купівлі продажу не було укладено за об`єктивних причин, доказів наявності яких суду не надає. Після таких дій, відповідач не поспішила повідомити позивача про відмову від продажу їй квартири та вчинити дії з повернення завдатку та штрафу, що мала зробити 24.04.2019 року. Враховуючі, що відповідач продала квартиру АДРЕСА_1 20 квітня 2019 року, тобто з цього часу вважається момент невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за попереднім договором, за умовами якого 23 квітня 2019 року є кінцевим терміном, коли вона мала повернути позивачу завдаток та сплатити штраф, однак остання цього не вчинила. Отже, на думку представника позивача, в даному випадку має місце прострочка боржника, так як ОСОБА_2 20.04.2019 року вже не була власником вказаної квартири, та протягом 3 днів - до 23.04.2019 року мала сплатити ОСОБА_1 суму завдатку та штраф, однак таких дій не вчинила.

Представник позивача адвокат - Беркута Наталія Миколаївна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат - Турутя Захар Олегович в судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав частково, вважав позов необґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року - позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 55000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 880,00 грн. та 3% річних в сумі 546,99 грн. за період з 24.04.2019 року по 22.08.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 11152,60 грн., що складається з 1152,60 грн. сплаченого судового збору та 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 в особі її представника Туруті З.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 55000,00 грн., інфляційних витрат в сумі 880,00 грн., З % річних в сумі 546,99 (п`ятсот сорок шість гривень 99 коті.) грн., понесених судових витрат в розмірі 11152,60 грн., що складається з 1152,60 грн. сплаченого судового збору та 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу - скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в частині стягнення з ОСОБА_2 коштів в розмірі 27500 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зазначає, що зі змісту п. 2 Договору, вбачається, що договір купівлі - продажу квартири міг бути укладений та підписаний позивачем та відповідачем до 30.04.2019 року включно. Згідно з п.3 Договору, у забезпечення виконання умов попереднього договору про укладання основного договору позивачем було передано відповідачеві грошове забезпечення у розмірі 27500,00 гривень 00 коп., що було еквівалентом 1000,00 доларів США 00 центів, яке при укладенні основного договору мало бути зараховано в рахунок належної з позивача оплати квартири за ціною, передбаченою п. 1 Договору. Внаслідок об`єктивних підстав відповідач не уклала та не підписала з позивачем договір купівлі - продажу квартири до 30.04.2019 року. В Договорі не визначено жодних підстав зміни строку виконання відповідачем зобов`язань за договором, в тому числі не є такою підставою й відчуження відповідачем квартири до спливу строк договору. Як вбачається з п. 3 Договору, у випадку якщо відповідач не виконає своїх зобов`язань за Договором, то вона повинна сплатити позивачеві протягом трьох робочих днів суму грошей, яку вона отримала в якості грошового забезпечення за договором та штраф у розмірі 100 % від вказаної суми.

Вказує, що 04.05.2019 року адвокатом Турутею З.О., який діяв в інтересах відповідача на підставі договору про надання правової допомоги, листом від 04.05.2019 року № 24 позивача було повідомлено про готовність повернути суму грошей у розмірі 27500 гривень 00 коп., що було еквівалентом 1000,00 доларів США 00 центів, яка була передана позивачем відповідачеві в якості грошового забезпечення за Договором та сплатити штраф у розмірі 100 % від вказаної суми. Також у вказаному листі було прохання вказати банківські реквізити позивача для повернення відповідачем вказаної суми. Отже у даному випадку відповідачем було здійснено всі необхідні дії для належного повідомлення позивача про намір виконати зобов`язання за Договором. Факт неотримання вказаного листа позивачем не свідчить про відсутність наміру у відповідача виконати зазначене зобов`язання.

Оскільки позивач проігнорувала лист адвоката Туруті З.О. та не повідомила у який спосіб відповідач може повернути їй вказану суму грошей та не надала жодних банківських реквізитів для такого повернення, 20.05.2019 року відповідач виконала зобов`язання з повернення завдатку за попереднім договором в розмірі 27 500, 00 грн. шляхом внесення вказаної суми на депозит приватного нотаріуса Мангушевої О.С.

Також в апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що оскільки оскарженим рішенням судом першої інстанції позовні вимоги позивача було задоволено частково, то витрати позивача на правничу допомогу мало бути покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте суд першої інстанції проігнорував положення ч. 2 ст.141 ЦПК України, поклавши понесені позивачем втрати на правову допомогу на відповідача в повному обсязі, не здійснивши розподіл судових витрат належним чином.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції з відповідача було стягнуто судовий збір сплачений позивачем за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 384 грн. 20 коп. Ухвалою суду першої інстанції від 08 травня 2019 року заяву про забезпечення позову було задоволено. Постановою Харківського апеляційного суду було частково задоволено апеляційну скаргу відповідача, ухвалу суду від 08 травня 2019 року по справі № 638/6175/19 змінено. Проте при здійсненні розподілу судових витрат суд першої інстанції не врахував зазначеної обставини та стягнув з відповідача повну суму судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних збитків, то представник відповідача також не погоджується з рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки в даному випадку не мало місце прострочення відповідача з виконання зобов`язання за договором.

15 січня 2020 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на адресу Харківського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, а тому він зобов`язаний повернути завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що 20 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., зареєстрований в реєстрі за № 728 (далі - Попередній договір).

За умовами вказаного Попереднього договору сторони погодили, що в строк до 30 квітня 2019 року ними буде укладено Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , за ціною 602 250,00 грн., що є еквівалент 21900 доларів США 00 центів.

Згідно абз.1 п.3 Попереднього договору, у забезпечення виконання умов попереднього договору про укладення основного договору, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошове забезпечення у розмірі 27 500,00 грн., що є еквівалентом 1000,00 доларів США 00 центів, яке при укладанні основного договору буде зараховано в рахунок належної з ОСОБА_1 оплати квартири за ціною, передбаченою п.1 Попереднього договору.

Згідно абз.2 п.3 Попереднього договору, у випадку невиконання цього попереднього договору ОСОБА_1 , вищевказана сума залишається у ОСОБА_2 , а якщо ОСОБА_2 не виконає своїх зобов`язань, то вона повинна сплатити протягом трьох робочих днів ОСОБА_1 розмір вищевказаної суми: суму грошей, яку вона отримала 27 500,00 грн., що є еквівалентом 1000,00 доларів США 00 центів та штраф у розмірі 100 % від переданої суми.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.04.2019 року (номер довідки 164879183) вбачається, що об`єкт нерухомого майна однокімнатна квартири АДРЕСА_1 загальною площею 46,2 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер: 991, виданий 20.04.2019 року, видавник: Приватний нотаріус Глущенко І.Ю., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 46572973 від 20.04.2019 року 14:00:19, приватний нотаріус Глущенко І.Ю., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл.

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., що підтверджується відповідним свідоцтвом, зареєстрованим в реєстрі за № 1940 від 25 квітня 2019 року.

Договір купівлі-продажу квартири у встановлений попереднім договором строк не був укладений у зв`язку з укладенням продавцем ОСОБА_2 20 квітня 2019 року Договору купівлі-продажу квартири із третьою особою ОСОБА_5 .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1. ст. 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

З матеріалів справи вбачається, що умовами попереднього договору від 20 лютого 2019 року, що укладений між сторонами, визначено строк укладення основного договору купівлі-продажу до 30 квітня 2019 року.

Отже, між сторонами основний договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , укладено не було з виниОСОБА_2 ..

Відповідно до абзацу 2 п. 3 Попереднього договору від 20 лютого 2019 року укладеного між сторонами, якщо ОСОБА_2 не виконає своїх зобов`язань, то з неї підлягає стягненню протягом трьох робочих днів на користь ОСОБА_1 сума грошей, яку вона отримала у розмірі 27500,00 грн. та штраф у розмірі 100% від переданої суми.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не заперечувала проти сплати штрафу розмірі 100% від отриманої суми грошей, про що зазначено її представником Турутею З.О. у відзиві на позовну заяву, а також у листі від 04.05.2019 року. (.с.54).

Посилання представника відповідача на те, що відповідачем було здійснено всі необхідні дії для належного повідомлення позивача про намір виконати зобов`язання за договором та відповідач виконала зобов`язання з повернення завдатку за попереднім договором в розмірі 27 500, 00 грн. шляхом внесення вказаної суми на депозит приватного нотаріуса Мангушевої О.С., що підтверджується копією квитанції № 26757464.1 від 20.05.2019 року, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки внесення цих коштів на депозит нотаріуса не є належним виконанням зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 55 000 грн., є законними та обґрунтованими.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних збитків, то колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до теперішнього часу не виконала своє зобов`язання перед позивачем за Попереднім договором, не сплатила 55 000,00 грн., а отже з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, за період з 24 квітня 2019 року по 22 серпня 2019 року, стягненню підлягають інфляційні збитки у розмірі 880,00 грн. та 3% річних у розмірі 546,99 грн.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків та 3 % річних.

Що стосується посилання представника відповідача щодо неправильного розподілу судових витрат між сторонами, то колегія суддів виходить з наступного.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було надано до суду першої інстанції наступні документи: договір про надання правової допомоги від 24.04.2019 року (а.с.31), додаткова угода №1 від 22 серпня 2019 року до договору про надання правової допомоги № 1/24.04.19 від 24.04.2019 року (а.с. 121), акт про надання правової допомоги №1 (а.с. 122), товарний чек №1 про сплату за надання правничої допомоги від 22 серпня 2019 року на суму 10000,00 грн.(а.с. 123).

Обсяги правової допомоги, наданої адвокатом клієнту визначено у акті прийому-передач, відповідно до якого адвокатом здійснено наступні дії: ; 24.04.2019 року - попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини щодо порушених прав Клієнта вартість 2000 грн.; 24.04.2019 року, 25.04.2019 року - формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) вартістю 1000 грн.; 25.04.219 року, 07.05.2019 року, 30.07.2019 року, 31.07.2019 року, 22.08.2019 року - підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, заяви та клопотання, письмові пояснення із запереченнями) вартістю 5500 грн.; 29.07.2019 року, 31.07.2019 року, 02.08.2019 року - судове представництво вартістю 1500 грн.; а всього 10000 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки ці витрати були підтвердженні відповідними доказами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі її представника Туруті Захара Олеговича - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 26 березня 2020 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний