КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4792/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача: Білич І.М.

суддів: Лапчевської О.Ф., Сушко Л.П.

при секретарі: Кемському В.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідачів - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Дніпровського районного суду м. Києва Астахової О.О.,

по цивільній справі № 755/16595/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про припинення та визнання права власності на частку у спільному майні.

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила припинити право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на належні їм по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказане нерухоме майно з виплатою відповідачам компенсації вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 194 162,33 грн. кожному, які внесені нею на депозитний рахунок суду при поданні позовної заяви.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 09.12.1998 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 та за період спільного проживання 30.11.2000 року подружжям була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв.м. Відповідачі є дітьми ОСОБА_6 від його першого шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на Ѕ частину спірної квартири.

На даний момент їй належить 2/3 указаної квартири (1/2 як частка у спільному майні подружжя та 1/3 в порядку спадкування після смерті чоловіка), відповідачі, в свою чергу, мають у власності по 1/6 частині квартири.

Посилаючись на те, що частка кожного з відповідачів у праві власності на квартиру є незначною, на неможливість як спільного проживання сторін у квартирі так і неможливість виділу часток в натурі з технічної точки зору та враховуючи неприязні стосунки сторін, звернулася до суду з даним позовом у порядку ч. 1 ст. 365 ЦК України, який просила суд задовольнити.

При цьому, зазначала також, що припинення права власності відповідачів на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди будь-кому із них, оскільки кожен з відповідачів має у власності інше житло, і у спірній квартирі ніколи не проживали.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вказуючи на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначала, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність нею тієї обставини, що частка відповідачів у праві власності на квартиру є незначною, оскільки безпідставно надавав оцінку припинення права власності сумарно на 1/3 частину квартиру, у той час як позовні вимоги пред`явлені про припинення права власності на квартиру кожного відповідача окремо, тобто по 1/6 частки нерухомого майна.

Вважала, що нею у повному обсязі доведено факт неможливості спільного проживання сторін у спірній квартирі, у тому числі шляхом виділення часток в натурі, оскільки відповідачам фактично належить по 7,3 кв.м. житлової площі квартири, що є меншим від площі будь-якої з кімнат квартири. При цьому, відповідачі мають окремі сім'ї та не можуть проживати в одній кімнаті.

Позивач в апеляційній скарзі наполягала також на тому, що відповідачам не буде завдано істотної шкоди у зв`язку з припиненням права власності на частку у квартирі, оскільки вони мають у власності інше нерухоме майно (житло). У той же час, суд безпідставно взяв до уваги наявність у відповідачів дітей, які є повнолітніми та також мають окремі сім'ї.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом при розгляді справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 09.12.1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 .

У період шлюбу подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2000 року, посвідченого Державним нотаріусом першої Київської державної нотаріальної контори Ревою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 8-36.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями ОСОБА_6 є: його дружина - позивач ОСОБА_7 та його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( відповідачі по справі).

У відповідності до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем - ОСОБА_1 , право власності на 1/6 частинуквартири за відповідачем ОСОБА_3 та на 1/6 частину за ОСОБА_5 .

З часу придбання квартири і до часу смерті ОСОБА_3 в спірній квартирі проживали тільки позивач разом з спадкодавцем.

Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог суд першої інстанції вказував на те, що позивач не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що частка відповідачів у спільному майні є незначною. Так як позивач просить припинити право власності відповідачів у спільному нерухомому майні, яке сумарно складає 1/3 частину квартири, то за таких обставин частка відповідачів жодним чином не може вважатися незначною.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково надавав оцінку сумарним часткам відповідачів у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки предметом спору є припинення окремих часток у праві спільної власності на нерухоме майно кожного з відповідачів.

У даному випадку частка кожного з відповідачів у праві власності на спірну квартиру є 1/6 частина. Кожен із відповідачів має окремий самостійний правовстановлюючий документ ( свідоцтво про право на спадщину) - на 1/6 частину кожний ( а.с. 27, 28 том 1).

Також підставою відмови у задоволенні позовних вимог суд вважав ненадання позивачем жодного доказу з приводу неможливого спільного використання квартири всіма співвласниками. Однак, такі висновки суду суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», виділ частки може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, а при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація.

За даними технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат, житловою площею 43,9 кв. м., у тому числі: 1-а кімната - 14,0 кв.м., 2-а кімната - 14 кв.м., 3-я кімната -15,6 кв.5, кухні площею - 8,5 кв.м., вбиральні (сполученої) - 2,9 кв. м., коридору - 8,7 кв.м., комори -2,1 кв.м., балкон (тераса) 08,07 кв.м. загальною площею 67,6 кв.м.

Враховуючи технічні характеристики спірної квартири та розмір частки кожного з відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають у власності 7,3 кв.м. житлової площі в указаній квартирі, яка є меншою за визначену законодавством норму для житлової площі, що виділяється на одну особу.

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна ФОП ОСОБА_8 від 04.11.2019 року зазначається, що квартира АДРЕСА_1 за технічними показниками не може бути поділена ( а.с. 26-30, том 2).

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять у собі доказів щодо вирішення питання між сторонами пов`язаного з встановленням порядку користування спірною квартирою. Разом з тим, суд першої інстанції вказав у рішенні, що загальний розмір часток відповідачів у квартирі складає 1/3 частину, і не відрізняється від кімнати площею 14, 0 кв.м у співвідношенні до загального розміру житлової площі.

На думку колегії суддів, хоча відповідачі є братом та сестрою, але не є членами однієї сім`ї в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України, оскільки не проживають спільно та не ведуть спільне господарство. Тому вирішуючи питання щодо можливого виділення відповідачам кімнати 14,0 кв.м., суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції також безпідставно не було взято до уваги при вирішенні справи в суді обставини того, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки ( рішення Дніпровського районного суду м. Києва у цивільній справі № 755/4973 від 03.10.2018 року за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії - а.с.30-34 том 1). З даного рішення вбачається, що між сторонами існує спір щодо користування квартирою.

Також у ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що припинення права відповідачів на належні їм частки в квартирі завдасть їм значної шкоди. Так як ОСОБА_5 окрім 1/6 частини спірної квартири належить на праві часткової власності ј частина квартири АДРЕСА_2 , яка складається з 2 кімнат житловою площею 26.5 кв.м., загальна площа квартири становить 43,7 кв.м Отже, у власності ОСОБА_5 знаходиться лише 6.6 кв.м житлової площі, що менше належній їй на праві власності 7.3 кв.м. у спірній квартирі ( а.с. 162 -164).

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 , він має двохповнолітніх дітей, які створили свої сім`ї та не забезпечені житлом, а тому проживають у квартирі відповідача. За таких обставин суд вважав, що позбавлення відповідача права власності на 1/6 частки спірної квартири завдасть йому значної шкоди.

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок суду не відповідає матеріалам справи.

Згідно свідоцтва про право власності на житло видане 23.11.2007 року Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації квартира АДРЕСА_2 належить в рівних частках - ОСОБА_9 ( чоловік відповідача), ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ( діти відповідача). На час відкриття спадщини відповідач ОСОБА_5 проживала разом зі спадкодавцем ( чоловіком) у зазначеній квартирі, з заявами про відмову від спадщини не зверталася, тобто у неї виникло право власності на спадкове майно з часу відкриття спадщини.

Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що у власності ОСОБА_5 на час ухвалення судового рішення знаходиться лише 6.6.кв.м житлової площі, що є меншим від її частки у спірній квартирі, не відповідають дійсності, так як здійсненні без урахування частки спадкового майна, яку вона прийняла після смерті свого чоловіка - ОСОБА_9 .

Наявність повнолітніх дітей з окремими сім`ями (як зазначав суд першої інстанції) на думку колегії суддів, не створює для ОСОБА_3 будь-яких обов`язків щодо їх утримання та забезпечення житловими умовами за рахунок спадкового майна - 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу по справі ОСОБА_3 , як і не надає дітям відповідача будь-яких прав користування часткою спадкового майна в квартирі АДРЕСА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає об`єктивну доведеність позивачем на підставі наданих до суду доказів у судовому засіданні наявності підстави для вирішення питання про припинення права власності відповідачів на спірну квартиру у відповідності до положень ст. 365 ЦК України.

Позивачем також виконано приписи закону щодо обов`язкового внесення на депозит суду компенсації вартості часток відповідачів у праві власності на квартиру.

Так, за звітом про оцінку майна, складеним ТОВ «СВ Продакшн» від 19.11.2018 року, ринкова вартість житлового приміщення (квартири) загальною площею 68,10 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , становить 1 164 974,00 грн., що еквівалентно 43 993,00 доларів США.

Позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/3 (1/6 + 1/6) частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 388 324,66 грн., що підтверджується відповідними квитанціями наявними в матеріалах справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду, як таке що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України щодо задоволення вимог позивача з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року скасувати та постановити нову постанову, за якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1

Припинити право власності ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1

Присудити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) компенсацію вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 194 162,33 грн.(сто дев`яносто чотири тисячі сто шістдесят дві гривні тридцять три копійки), які внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва.

Присудити ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) компенсацію вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 194 162,33 грн.(сто дев`яносто чотири тисячі сто шістдесят дві гривні тридцять три копійки), які внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у загальному розмірі 9 708,12 грн. в рівних частках по 4 854,06 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: