Справа №442/5372/20
Провадження №2/442/1310/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді Гарасимків Л.І.

за участю секретаря Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить поділити майно, яке є їх спільно. сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 - загальна площа житлового будинку складає 155.5 кв.м., житлова -94.8 кв.м., який складається з п"яти житлових кімнат та однієї кухні, на 1/2 частку нежитлового приміщення літ. " Р-1" загальною площею 49.2 кв.м. по АДРЕСА_2 , на 1/2 частку нежитлового приміщення літ. " М-1" загальною площею 17 кв.м. по АДРЕСА_2 та 1/2 частку нежитлового приміщення -магазину по АДРЕСА_3 , познач. літ." 2, 2А загальною площею 44.2 кв.м.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2019 року у справі № 442/5820/19 їх шлюб розірвано. Даний шлюб був укладений 11.11.1999 року та зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області, актовий запис № 524. За час спільного подружнього життя, спільною працею та спільними коштами вони набули у спільну сумісну власність :

- житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності САЕ382 від 03.11.2012 року, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, реєстраційний номер об"єкту в реєстрі прав власності 38075414.

- нежитлове приміщення літ." Р-1" загальною площею 49.2 кв.м. по АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення літ. " М-1" загальною площею 17 кв.м. по АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.08.2020 року.

-нежитлове приміщення- магазин, по АДРЕСА_3 ( придбана 22 грудня 2005 року квартира АДРЕСА_3 , яка згодом переведена в нежитлове приміщення - магазин) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 07.02.2011 року виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, приміщення магазину літ. " НОМЕР_1 реєстраційний номер 13264640.

Зазначені об"єкти нерухомого майна зареєстровані за відповідачем, про що свідчить Інформаційна довідка від 25.08.2020 року № 221384557 та договір купівлі- продажу квартири від 20.12.2005 року.

Оскільки згоди щодо використання спільно набутого майна між ними не досягнуто, він змушений звернутися до суду.

Увалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.08.2020 відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Від відповідачки ОСОБА_2 поступило клопотання про розгляд справи з повідомленням ( викликом) сторін. Однак ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.10.2020 року в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням ( викликом) сторін по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було відмовлено, оскільки бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових поясненнях, зокрема у відзиві на позов не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Суд розглянув справу в порядку ч. 5 ст. 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2 скористалася своїм правом та подала відзив на позовну заяву. З якого вбачається, що остання просить відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в частках зазначених ним у позовній заяві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, долучені до позову, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що сторони з 1999 року перебували у зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області шлюбі, актовий запис № 524, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2019 року у справі № 442/5820/19 було розірвано.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Частинами 1,2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63, частиною 1 статті 65 СК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони набули у власність:

- житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності САЕ382 від 03.11.2012 року, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, реєстраційний номер об"єкту в реєстрі прав власності 38075414, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.08.2020 , і вищевказаний житловий будинок зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .

- нежитлове приміщення літ." Р-1" загальною площею 49.2 кв.м. по АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення літ. " М-1" загальною площею 17 кв.м. по АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.08.2020 року, і вищевказані нежитлові приміщення зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 .

-нежитлове приміщення- магазин, по АДРЕСА_3 ( придбана 22 грудня 2005 року квартира АДРЕСА_3 , яка згодом переведена в нежитлове приміщення - магазин) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 07.02.2011 року виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, приміщення магазину літ. " НОМЕР_1 реєстраційний номер 13264640, і вищевказане нежитлове приміщення зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги письмові пояснення відповідачки ОСОБА_2 , щодо об"єктів нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення літ." Р-1" загальною площею 49.2 кв.м. по АДРЕСА_2 , та нежитлове приміщення літ. " М-1" загальною площею 17 кв.м. по АДРЕСА_2 , які вже були предметом судового розгляду і не можуть підлягати поділу повторно. Оскільки до матеріалів цивільної справи не долучено жодного судового рішення про поділ майна подружжя між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і таке набрало законної сили, не долучено жодного правовстановлюючого документу, що саме на підставі судового рішення було зареєстроване право власності на вище вказані нежитлові приміщення за відповідачкою ОСОБА_2 . Так як пояснення відповідачки ОСОБА_2 спростовуюються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.08.2020 року, з якої вбачається, що вищевказані нежитлові приміщення зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 21.06.2017 року .

Крім того, суд не бере до уваги пояснення відповідачки ОСОБА_2 , проте, що її мати ОСОБА_3 продала дві свої власні квартири та вона одну свою квартиру, щоб вони змогли побудувати будинок. Оскільки самі пояснення відповідачки та долучені копії договорів купівлі - продажу, без інших письмових доказів ( розписки, договори про спільну участь у будівництві будинку, тощо) не підтверджують той факт, що саме ці кошти, про які стверджує відповідачка, були надані та передані їй на будівництво будинку.

Що стосується поділу гаражу, який знаходиться на АДРЕСА_5 на земельній ділянці оформленій на ОСОБА_4 , на яке виготовлена декларація про початок будівельних робіт, однак не оформлена декларація про закінчення будівельних робіт, то з такою позовною вимогою позивач ОСОБА_4 не звертався, а відтак така вимога не може бути предметом судового розгляду. Відповідачка ОСОБА_2 із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, а саме гаражу, який знаходиться на АДРЕСА_5 теж не зверталася.

З урахуванням викладеного вище, вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, суд вважає, що вищенаведені спірні об`єкті є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу на загальних підставах, а позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, суд вважає що наявні правові підстави для визнання за позивачем права вланості на 1/2 частку вище вказаного майна.

Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2298.86 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 70, 71 Сімейного Кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя., задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 - загальна площа житлового будинку складає 155.5 кв.м., житлова -94.8 кв.м., який складається з п"яти житлових кімнат та однієї кухні.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення літ. " Р-1" загальною площею 49.2 кв.м. по АДРЕСА_2 , та право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення літ. " М-1" загальною площею 17 кв.м. по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення -магазину по АДРЕСА_3 , познач. літ." 2, 2А загальною площею 44.2 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , - 2298.66 коп. сплаченого останнім судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач : ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

Суддя: Гарасимків Л.І.