Провадження № 22-ц/824/9784/2020 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 жовтня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЕФ Група Компаній» (Республіка Азербайджан) в особі Представництва іноземної компанії без права юридичної особи «Представництво «ТОВ «АТЕФ Група Компаній» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЕФ Група Компаній» (Республіка Азербайджан) в особі Представництва іноземної компанії без права юридичної особи «Представництво «ТОВ «АТЕФ Група Компаній» про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «АТЕФ Група Компаній» (Республіка Азербайджан) в особі Представництва іноземної компанії без права юридичної особи «Представництво «ТОВ «АТЕФ Група Компаній» про стягнення грошових коштів у розмірі 91657,95 грн.

Позов мотивований тим, що 18 грудня 2018 року між ТОВ «АТЕФ Група Компаній» в особі Представництва і ФОП ОСОБА_2 було укладено договір підряду № 1/18, предметом якого було виконання ФОП обов`язків з письмового перекладу технічної документації, документації з управління проектами, тендерної та іншої документації на англійську або російську мову. Згідно актів здачі-приймання виконаних робіт № 5 від 31 травня 2019 року, № 6 від 01 липня 2019 року та № 7 від 17 липня 2019 року, сума наданих послуг за договором підряду становить відповідно 305,95 євро, 112,80 євро та 800 євро. За актом звірки розрахунку сторін непогашений борг відповідача станом на 30 липня 2019 року становить 42716,72 грн. 29 серпня 2019 року між ФОП ОСОБА_2 і позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач отримав право вимоги за договором підряду №1/18 від 18 грудня 2018 року, загальна сума боргу за яким з урахуванням встановленої договором комісії (неустойки) становить 58046,81 грн. станом на 03 вересня 2019 року.

10 травня 2018 року між ТОВ «АТЕФ Група Компаній» в особі Представництва і ТОВ «Бухгалтерські ініціативи» було укладено договір на бухгалтерське обслуговування діяльності № 10/05-18, предметом якого було надання послуг з ведення бухгалтерського обліку діяльності Представництва. Згідно акту надання послуг № 60 від 30 квітня 2019 року загальна сума наданих послуг за вказаним договором становить 6393,44 грн. За актом звірки

- 2 -

розрахунку сторін договору непогашений борг відповідача станом на 31 липня 2019 року становить 6393,44 грн. 02 вересня 2019 року між ТОВ «Бухгалтерські ініціативи» і позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач отримав право вимоги за договором на бухгалтерське обслуговування діяльності № 10/05-18 від 10 травня 2018 року, борг за яким становить 6393,44 грн.

12 червня 2019 року між ТОВ «АТЕФ Група Компаній» в особі Представництва і ТОВ «Професійна думка» було укладено договір на бухгалтерське обслуговування діяльності № 12/06/19, предметом якого було надання послуг з ведення бухгалтерського обліку діяльності Представництва. Згідно актів надання послуг № 1 від 14 червня 2019 року, № 3 від 30 червня 2019 року та № 5 від 30 липня 2019 року загальна сума наданих послуг за вказаним договором становить відповідно 7006 грн., 6567,04 грн. та 6500 грн. За актом звірки розрахунку сторін договору непогашений борг відповідача станом на 31 липня 2019 року становить 20073,04 грн. 02 вересня 2019 року між ТОВ «Професійна думка» і позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач отримав право вимоги за договором на бухгалтерське обслуговування діяльності № 12/06/19 від 12 червня 2019 року, загальна сума боргу за яким з урахуванням встановленої договоромпені становить 23741,67 грн. станом на 03 вересня 2019 року. У зв`язку з наведеним, просив стягнути з відповідача на його користь як нового кредитора заборгованість у розмірі 91657,95 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25 травня 2020 року позов задоволено. Стягнуто із ТОВ «АТЕФ Група Компаній» в особі Представництва іноземної компанії без права юридичної особи «Представництво «ТОВ «АТЕФ Група Компаній» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 91657,95 грн.

Не погоджуючись із рішенням, відповідачТОВ «АТЕФ Група Компаній» в особі Представництва іноземної компанії без права юридичної особи «Представництво «ТОВ «АТЕФ Група Компаній» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що Представництво діє на підставі Положення, відповідно до п.1.14 якого директор Представництва має право укладати договори від імені Товариства і Представництва на підставі довіреності, тільки після письмового погодження договору Товариством. Суд не врахував відсутність будь-якого письмового погодження Товариства на укладання договору підряду та договорів на бухгалтерське обслуговування. Суд не звернув уваги, що договір підряду виконувався неналежним чином, зокрема виконані переклади не були переслані на електронну пошту відповідача, у якого в тому числі відсутні звіти про виконану роботу, а акти здачі-приймання виконаних робіт № 5 від 31 травня 2019 року, № 6 від 01 липня 2019 року та № 7 від 17 липня 2019 року підписані позивачем як директором Представництва без повноважень, оскільки термін дії довіреності від 10 травня 2018 року АR-І № 608330 витік 10 травня 2019 року. Це ж стосується укладення позивачем договору на бухгалтерське обслуговування від 12 червня 2019 року, який укладений поза межами строку дії довіреності від 10 травня 2018 року АR-І № 608330. Суд не звернув уваги, що правочини вчинені позивачем з перевищенням повноважень (ст.241 ЦК України) не були схвалені Товариством. Вважає, що має місце вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони правочину з другою згідно ст.232 ЦК України, а також вчинені правочини містять ознаки фіктивності.

Позивач ОСОБА_1 , який отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 21 серпня 2020 року, правом на

- 3 -

подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 91657,95 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що між відповідачем з одного боку та ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Бухгалтерські ініціативи», ТОВ «Пофесійна думка» з іншого боку було укладено договори про надання послуг, на підставі яких відповідачу було надано послуги з перекладу документації та бухгалтерського обслуговування і за якими відповідач має заборгованість по оплаті наданих послуг.

Новим кредитором відповідача за договором підряду №1/18 від 18 грудня 2018 року, договором на бухгалтерське обслуговування №10/05-2018 від 10 травня 2018 року і договором на бухгалтерське обслуговування №12/06-2019 від 12 червня 2019 рокувідповідно до умов договорів про відступлення права вимоги від 29 серпня 2019 року та від 02 вересня 2019 року є позивач. Наявність заборгованості за вказаними договорами порушує права позивача як нового кредитора, які підлягають до захисту шляхом стягнення боргу.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені

- 4 -

на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями ст.ст.512-514,516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. До нового кредитора переходять у повному обсязі права первісного кредитора у зобов`язанні. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2018 року між ТОВ «АТЕФ Група Компаній» (Республіка Азербайджан), яке дії в Україні в особі Представництва іноземної компанії без права юридичної особи «Представництво «ТОВ «АТЕФ Група Компаній» і ФОП ОСОБА_2 було укладено договір підряду № 1/18, предметом якого було виконання ФОП обов`язків з письмового перекладу технічної документації, документації з управління проектами, тендерної та іншої документації на англійську або російську мову. Згідно актів здачі-приймання виконаних робіт № 5 від 31 травня 2019 року, № 6 від 01 липня 2019 року та № 7 від 17 липня 2019 року, сума наданих послуг за договором підряду становить відповідно 305,95 євро, 112,80 євро та 800 євро. За актом звірки розрахунку сторін непогашений борг відповідача станом на 30 липня 2019 року становить 42716,72 грн. 29 серпня 2019 року між ФОП ОСОБА_2 і позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач отримав право вимоги за договором підряду №1/18 від 18 грудня 2018 року, загальна сума боргу за яким з урахуванням встановленої договором комісії (неустойки) становить 58046,81 грн. станом на 03 вересня 2019 року.

10 травня 2018 року між ТОВ «АТЕФ Група Компаній» в особі Представництва і ТОВ «Бухгалтерські ініціативи» було укладено договір на бухгалтерське обслуговування діяльності № 10/05-18, предметом якого було надання послуг з ведення бухгалтерського обліку діяльності Представництва. Згідно акту надання послуг № 60 від 30 квітня 2019 року загальна сума наданих послуг за вказаним договором становить 6393,44 грн. За актом звірки розрахунку сторін договору непогашений борг відповідача станом на 31 липня 2019 року становить 6393,44 грн. 02 вересня 2019 року між ТОВ «Бухгалтерські ініціативи» і позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач отримав право вимоги за договором на бухгалтерське обслуговування діяльності № 10/05-18 від 10 травня 2018 року, борг за яким становить 6393,44 грн.

12 червня 2019 року між ТОВ «АТЕФ Група Компаній» в особі Представництва і ТОВ «Професійна думка» було укладено договір на бухгалтерське обслуговування діяльності № 12/06/19, предметом якого було надання послуг з ведення бухгалтерського обліку діяльності

- 5 -

Представництва. Згідно актів надання послуг № 1 від 14 червня 2019 року, № 3 від 30 червня 2019 року та № 5 від 30 липня 2019 року загальна сума наданих послуг за вказаним договором становить відповідно 7006 грн., 6567,04 грн. та 6500 грн. За актом звірки розрахунку сторін договору непогашений борг відповідача станом на 31 липня 2019 року становить 20073,04 грн. 02 вересня 2019 року між ТОВ «Професійна думка» і позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач отримав право вимоги за договором на бухгалтерське обслуговування діяльності № 12/06/19 від 12 червня 2019 року, загальна сума боргу за яким з урахуванням встановленої договоромпені становить 23741,67 грн. станом на 03 вересня 2019 року.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, з огляду на невиконання відповідачем як боржником передбачених договором підряду № 1/18 від 18 грудня 2018 року, договором на бухгалтерське обслуговування № 10/05-2018 від 10 транвя 2018 року і договором на бухгалтерське обслуговування № 12/06-2019 від 12 вервня 2019 рокуобов`язків по оплаті наданих послуг і наявність у нього заборгованості, суд вірно захистив права ОСОБА_1 як нового кредитора шляхом стягнення суми боргу.

Доводи апеляційної скарги про те, що Представництво діє на підставі Положення, відповідно до п.1.14 якого директор Представництва має право укладати договори від імені Товариства і Представництва на підставі довіреності, тільки після письмового погодження договору Товариством, а будь-яке письмове погодження Товариства на укладання договору підряду та договорів на бухгалтерське обслуговування відсутнє, що на думку скаржника є підставою для відмови у задоволенні позову, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Такі доводи суперечать ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Судом встановлено, що договори підряду та бухгалтерського обслуговування, укладені між відповідачем в особі Представництва з одного боку та ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Бухгалтерські ініціативи», ТОВ «Пофесійна думка» з іншого боку, не є нікчемними, тобто такими, що є недійсними в силу прямої вказівки закону. Як і не визнані в установленому законом порядку недійсними і відповідно їх презумпція правомірності відповідачем не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладених договорів у суду підстав немає.

Відповідач фактично пропонує суду визначитися із недійсністю договорів без вирішення вимог про визнання їх недійсними, що окрім презумпції правомірності правочину буде виходом за межі вимог і відповідно істотним порушенням положень процесуального закону.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності оспорення правочинів, укладених представником з перевищенням повноважень, міститься у постановах Верховного Суду: від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц, від 15 жовтня 2019 року у справі № 905/2559/17; від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17.

З викладених вище підстав колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що має місце вчинення правочинів внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони правочину з другою згідно ст.232 ЦК України, а самі договори містять ознаки фіктивності. Як договір вчинений з порушенням ст.232 ЦК України, так і фіктивний правочини є

- 6 -

оспорюваними, а тому заінтересована особа у встановленому законом порядку має право звернутися до суду із позовом про визнання їх недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір на бухгалтерське обслуговування діяльності № 12/06/19 від 12 червня 2019 року, а також акти здачі-приймання виконаних робіт № 5 від 31 травня 2019 року, № 6 від 01 липня 2019 року та № 7 від 17 липня 2019 року, як і акти надання послуг № 1 від 14 червня 2019 року, № 3 від 30 червня 2019 року та № 5 від 30 липня 2019 року підписані позивачем як директором Представництва без повноважень, оскільки термін дії виданої йому головою правління товариства довіреності від 10 травня 2018 року АR-І № 608330 витік 10 травня 2019 року, не спростовують висновків суду про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.237 та ч.1 ст.239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, які вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.3 ст.92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, у ч.3 ст.92 ЦК Українипередбачено виняток із загального правила до визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (ст.ст.203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.Для цього необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постановах від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-2; від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17.

Посилаючись на вказані обставини відповідач всупереч положенням ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Бухгалтерські ініціативи» та ТОВ «Пофесійна думка» під час укладення договорів з Представництвом та послідуючого виконання робіт діяли недобросовісно, нерозумно, або що знали чи могли

- 7 -

знати, що у директора Представництва ОСОБА_1 відсутні повноваження.

Посилання у скарзі на те, що договір підряду виконувався неналежним чином, зокрема виконані переклади не були переслані на електронну пошту відповідача, у якого в тому числі відсутні звіти про виконану роботу, необгрунтовані і спростовуються наявними у справі актами здачі-приймання виконаних робіт за договором підряду.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЕФ Група Компаній» (Республіка Азербайджан) в особі Представництва іноземної компанії без права юридичної особи «Представництво «ТОВ «АТЕФ Група Компаній» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 травня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: