П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року місто Київ

справа № 753/9240/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/6028/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Даниленко В.В. від 27 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він працював на посаді головного інженера Департаменту приміських пасажирських перевезень ПАТ "Українська залізниця".

На підставі рішення правління ПАТ "Українська залізниця" № 87 від 20-21 грудня 2016 року затверджені нова структура Департаменту приміських пасажирських перевезень чисельністю 32 штатні одиниці у якій відсутня посада головного інженера Департаменту приміських пасажирських перевезень ПАТ "Українська залізниця" та Положення про Департамент приміських пасажирських перевезень, які були введені в дію наказом ПАТ "Українська залізниця" від 16 січня 2017 року № 022 "Про деякі питання діяльності ПАТ "Українська залізниця".

З повідомленням про вилучення посади головного інженера від 21 вересня 2017 року № Цкадр-586 позивач був ознайомлений лише 29 вересня 2017 року, а пропозицію щодо зайняття вакантних посад, з порушенням частини 3 статті 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 отримав 30 листопада 2017 року. При цьому запропонований перелік посад не містив жодного опису щодо умов та характеру праці.

4 січня 2018 року на засіданні первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України було розглянуто подання ПАТ "Українська залізниця" щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади головного інженера.

Листом первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 5 січня 2018 року ПАТ "Українська залізниця" повідомлено, що розірвання трудового договору з ОСОБА_1 не погоджено.

28 лютого 2018 року ПАТ "Українська залізниця" повторно звернулося до первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України з листом щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Листом первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 15 березня 2018 року ПАТ "Українська залізниця" повідомлено, що на засіданні профкому від 6 березня 2018 року погоджено розірвання трудового договору з ОСОБА_1 .

Спільним наказом виконуючого обов`язки голови правління ПАТ "Українська залізниця" Кравцова Є.П., члена правління ПАТ "Українська залізниця" ОСОБА_4, від 18 квітня 2018 року № 755/ос ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скорочення штату з 19 квітня 2018 року.

Позивач вказував, що вилучення зі штату посади головного інженера відбулося суто формально та лише з метою його звільнення з підприємства, яке відбулося з численними порушеннями встановленого законом порядку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд: визнати наказ про звільнення від 18 квітня 2018 року № 755/ос незаконним; поновити його на посаді головного інженера Департаменту приміських пасажирських перевезень ПАТ "Українська залізниця"; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по день фактичного поновлення на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплат, належних йому при звільненні; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що судом не було враховано, що реальні зміни в організації виробництва не відбулися, оскільки посада головного інженера по своїм функціональним обов`язкам не скоротилася, а замість неї утворилася нова - заступник начальника Департаменту приміських пасажирських перевезень ПАТ "Українська залізниця", тому законних підстав для його звільнення у зв`язку з скороченням штату не було. Суд не застосував положення статті 49-2 КЗпП України, якою передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При звільненні позивачу не були запропоновані всі вакантні на підприємстві посади, а суд, при цьому, всупереч наявним у матеріалах справи доказам - про наявні вакансії на підприємстві, дійшов помилкових висновків про відсутність будь-яких вакантних посад на час попередження та проведення звільнення позивача на

підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.Звільнення позивача відбулося з порушенням вимог частини 8 статті 43 КЗпП України, оскільки вказаною нормою передбачено, що власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Згода профспілкової організації на звільнення позивача була надана 6 березня 2018 року, в той час як звільнення позивача відбулося 19 квітня 2018 року, тобто поза межами встановленого законом строку. Крім того, особи, які звернулися до профспілкової організації з питання надання згоди на звільнення позивача (директор з управління персоналом та соціальної політики ОСОБА_3 та директор департаменту розвитку персоналу та кадрової політики Василега Л.В.) не були уповноважені на здійснення таких дій. Також суд не врахував, що таке звернення до профспілкової організації було повторним та аналогічним раніше поданому, яким у погодженні звільнення позивача було відмовлено, що також суперечить чинному законодавству. Поза увагою суду залишилися і доводи позивача, що на час звільнення у ОСОБА_1 залишилися невикористаними 7 календарних днів щорічної відпустки, проте компенсацію виплачено лише за 3 дні, а отже відповідач повинен сплатити йому середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні. Не враховано судом і та обставина, що позивачу не було повідомлено про нараховані суми, належні йому при звільненні, а ті грошові кошти, які були сплачені розраховані невірно та в меншому розмірі. Більше того, в день звільнення повний розрахунок з позивачем проведений не був. Скаржник також зазначає, що суд безпідставно прийняв позицію відповідача у цій справі, свідченням чого є цитування у судовому рішенні заперечень АТ "Українська залізниця". Дії відповідача щодо незаконного звільнення позивача призвели до сильних душевних переживань останнього, що суттєво відобразилось на погіршенні його здоров`я, чим в свою чергу завдано моральну шкоду, яка має бути відшкодована в розмірі 300 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" зазначає, що звільнення позивача відбулося з дотримання вимог законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Додатково вказало, що посилання у скарзі на неврахування судом невиплати позивачу належних сум при звільненні не було предметом дослідження в суді першої інстанції, а тому не підлягають розгляду при апеляційному перегляді судового рішення.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав. Також зауважили, що згідно статуту ПАТ "Укрзалізниця"наказ про звільнення мав бути підписаний головою правління ПАТ "Укрзалізниця" або усіма членами правління ПАТ "Укрзалізниця", натомість оскаржуваний наказ підписаний виконуючим обов`язки голови правління ПАТ "Українська залізниця" Кравцовим Є.П. та членом правління ПАТ "Українська залізниця" ОСОБА_4

Представник АТ "Українська залізниця"- Коротун О.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 3 вересня 2014 року № 2213/ос ОСОБА_1 переведено на посаду головного інженера Департаменту приміських пасажирських перевезень ПАТ "Українська залізниця" (в

подальшому ПАТ "Українська залізниця" було перейменовано на АТ "Українська залізниця").

Рішенням правління ПАТ "Українська залізниця" № 87 від 20-21 грудня 2016 року, що підтверджується витягом з протоколу № 87, затверджені нова структура Департаменту приміських пасажирських перевезень чисельністю 32 штатні одиниці у якій відсутня посада головного інженера Департаменту приміських пасажирських перевезень ПАТ "Українська залізниця" та Положення про Департамент приміських пасажирських перевезень, які були введені в дію наказом ПАТ "Українська залізниця" від 16 січня 2017 року № 022 "Про деякі питання діяльності ПАТ "Українська залізниця".

Листом від 21 вересня 2017 року № Цкадр-586 ОСОБА_1 повідомлено про вилучення посади головного інженера, з яким він ознайомлений 26 вересня 2017 року (том 1 а.с. 36).

Згідно додатку до вказаного листа, ОСОБА_1 запропоновано вакантні посади на підприємстві, з якими він був ознайомлений 30 листопада 2017 року, а саме: інженер першої категорії виробничого підрозділу "Центр регіональних перевезень пасажирів" філії "Пасажирська компанія"; провідний інженер відділу координації діяльності підрозділів Департаменту оперативного моніторингу; начальник відділу моніторингу виробничо-технологічного комплексу Департаменту оперативного моніторингу; провідний інженер відділу управління якістю послуг Департаменту менеджменту якості продукції та послуг; провідний інженер відділу організації експлуатації рухомого складу Служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії "Південно-західна залізниця"; провідний інженер відділу організації ремонту рухомого складу Служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця"; інженер відділу тарифів, умов перевезень та роботи з місцевими станами виконавчої влади Служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця"; провідний економіст відділу експлуатаційної статистики та методології Управління статистики.

7 грудня 2017 року складено акт за підписом заступника директора Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики Запольської Н.М., начальника відділу обліку персоналу Департаменту розвитку персоналу та кадрової політки Шара С.М., головного фахівця відділу обліку персоналу Департаменту розвитку персоналу та кадрової політки Крупинської В.В., про те, що ОСОБА_1 не надав відповідь щодо погодження зайняття вакантних посад.

У заяві від 5 грудня 2017 року на ім`я виконуючого обов`язки голови правління ПАТ "Укрзалізниця" ОСОБА_1 вказував на те, що до офіційного спростування подання ЦРП від 8 вересня 2016 року № Ц-8695/0/18-16 (про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з тривалою хворобою) вважає неможливим вирішення питання про його переведення на іншу посаду.

4 січня 2018 року на засіданні первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України було розглянуто подання ПАТ "Українська залізниця" щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади головного інженера.

Листом первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 5 січня 2018 року ПАТ "Українська залізниця" повідомлено, що розірвання трудового договору з ОСОБА_1 не погоджено.

28 лютого 2018 року ПАТ "Українська залізниця" повторно звернулося до первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України з листом щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Листом первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 15 березня 2018 року, отриманим ПАТ "Українська залізниця" 22 березня 2018 року, повідомлено, що на засіданні профкому від 6 березня 2018 року ухвалено надати згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 .

Спільним наказом виконуючого обов`язки голови правління ПАТ "Українська залізниця" Кравцова Є.П., члена правління ПАТ "Українська залізниця" ОСОБА_4 від 18 квітня 2018 року № 755/ос ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скорочення штату з 19 квітня 2018 року.

З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлений 19 квітня 2018 року (том 1 а.с.35).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_1 здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства. Судом не встановлено порушень при прийнятті рішення (видання наказу) про звільнення позивача, виплати заробітної плати та інших сум. Факт завдання моральної шкоди недовдений.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною 4 статті 36 КЗпП Україниприпинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1статті 40 КЗпП України).

У пункті 1 частини 1 статті 40 КЗпП Українизазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 Господарського кодексу України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 4 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При цьому при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 5 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18 (провадження № 61-11251св19).

У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги про те, що реальні зміни в організації виробництва не відбулися, оскільки посада головного інженера по своїм функціональним обов`язкам не скоротилася, а замість неї утворилася нова (заступник начальника Департаменту приміських пасажирських перевезень ПАТ "Українська залізниця") є безпідставними, крім того спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП Українипро наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі,

організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 252 КЗпП України, частини 3 статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Згідно з частинами 5, 8 статті 43 КЗпП Українивиборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Як убачається з матеріалів справи, 30 листопада 2017 року позивач був ознайомлений із запропонованими відповідачем вакансіями по підприємству, які відповідали його кваліфікації, а саме: інженер першої категорії виробничого підрозділу "Центр регіональних перевезень пасажирів" філії "Пасажирська компанія"; провідний інженер відділу координації діяльності підрозділів Департаменту оперативного моніторингу; начальник відділу моніторингу виробничо-технологічного комплексу Департаменту оперативного моніторингу; провідний інженер відділу управління якістю послуг Департаменту менеджменту якості продукції та послуг; провідний інженер відділу організації експлуатації рухомого складу Служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії "Південно-західна залізниця"; провідний інженер відділу організації ремонту рухомого складу Служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця"; інженер відділу тарифів, умов перевезень та роботи з місцевими станами виконавчої влади Служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця"; провідний економіст відділу експлуатаційної статистики та методології Управління статистики.

Від запропонованих вакансій ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується його листом від 5 грудня 2017 року (том 1 а.с. 56-57) та не заперечувалося позивачем під час розгляду справи.

Також на засіданні первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 6 березня 2018 року встановлено, що позивачу булла запропонована посада головного інженера служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на яку ОСОБА_1 згоду не надав (том 1 а.с. 41).

Іншим керівним посадам кваліфікація позивача не відповідала.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав розгорнуту інформацію щодо вказаних вакансій, оскільки трудове законодавства не містить імперативної норми щодо обов`язку надання такої інформації у письмовому вигляді.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 в частині того, що одночасно з попередженням про звільнення йому не були запропоновані інші вакансії. Дійсно, з повідомленням про вилучення посади головного інженера від 21 вересня 2017 року № Цкадр-586 позивач був ознайомлений 29 вересня 2017 року, а пропозицію щодо зайняття вакантних посад він отримав 30 листопада 2017 року. Проте, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 було звільнено 19 квітня 2018 року, тобто через 4 місяці, ознайомлення його із списком вакантних посад не в день повідомлення про майбутнє звільнення не зумовило порушення трудових прав з боку працівника та жодних негативних наслідків з цього приводу він не зазнав.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог частини 8 статті 43 КЗпП України, оскільки особи, які зверталися до профспілкової організації з питання надання згоди на звільнення позивача не були на це уповноважені (директор з управління персоналом та соціальної політики ОСОБА_3 та директор департаменту розвитку персоналу та кадрової політики Василега Л.В.), таке звернення було повторне (при першому було відмовлено у погоджені звільнення), звільнення відбулося після спливу місячного строку, відхиляються колегіє суддів з таких підстав.

Згідно з положенням статті 43 КЗпП України правом на звернення з письмовим поданням про надання згоди на розірвання трудового до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, наділений власник підприємства або уповноважений ним орган.

При цьому нормами КЗпП України не встановлено обмеження щодо повторного звернення з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору.

Як убачається з матеріалів справи, листом первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 5 січня 2018 року ПАТ "Українська залізниця" повідомлено, що розірвання трудового договору з ОСОБА_1 не погоджено.

28 лютого 2018 року ПАТ "Українська залізниця", за підписом директора з управління персоналом та соціальної політики Козака Є.В. та директора департаменту розвитку персоналу та кадрової політики Василеги Л.В., повторно звернулося до первинної

профспілкової організації апарату Укрзалізниці Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України з листом щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 .

При цьому повноваження вказаних осіб на звернення до виборного органу первинної профспілкової організації з питаннями щодо звільнення працівників передбачені Положенням про Департамент розвитку та кадрової політики, затвердженим наказом від 19 жовтня 2017 року № 649 розвитку персоналу та кадрової політики. Такі ж повноваження закріплені у пункті 4.3. рішення правління ПАТ "Укрзалізниці", результати якого оформлено протоколом від 20-21 грудня 2016 року № 87.

Листом первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 15 березня 2018 року, який отримано ПАТ "Українська залізниця" 22 березня 2018 року, повідомлено, що на засіданні профкому від 6 березня 2018 року ухвалено надати згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (том 2 а.с. 104). Наказ про звільнення позивача виданий 18 квітня 2018 року.

Оскільки трудовим законодавством встановлено, що трудовий договір може бути розірваний не пізніш як через місяць саме з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на припинення трудових відносин з працівником, а не з дня ухвалення такого рішення, суд доходить висновку, що звільнення позивача відбулося у встановлений трудовим законодавством строк.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем було дотримано процедуру погодження з виборним органом первинної профспілкової організації при звільненні ОСОБА_1 .

Оскільки судом не було встановлено порушень при звільненні позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було повідомлено про нараховані суми, належні йому при звільненні, грошові кошти, які були сплачені розраховані невірно та в меншому розмірі, в день звільнення повний розрахунок з позивачем проведений не був, є недоведеними та відхиляються колегією суддів.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені

в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З матеріалів справи убачається, що філією "Центр сервісного забезпечення"зроблено розрахунок заробітної плати позивача за квітень 2018 року, згідно якого йому нараховано до виплати 41 394 грн. 57 коп., з яких утримано 17 299 грн. 81 коп., сплачено на картку 24 090 грн., та нараховано до виплати 4 грн. 76 коп.(том 2 а.с. 110-111).

Платіжною відомістю № 847 "на видачу розрахункових" підтверджується, що при звільнені ОСОБА_1 за квітень 2018 року йому належить сума до сплати в розмірі 24 090 грн. Сукупний розмір грошових коштів, що підлягає до виплати становить 36 140 грн. і складається з виплат: ОСОБА_1 - 24 090 грн.; ОСОБА_5 - 9 450 грн.; ОСОБА_6 - 2 600 грн.(том 2 а.с.112). Перерахування вказаних коштів підтверджується платіжним дорученням від 20 квітня 2018 року № 858475. (том 2 а.с. 113).

Ураховуючи наведене, розрахунок з позивачем при звільненні проведено у повному обсязі та відповідно до норм КЗпП України. Доказів на спростування зазначеного позивачем не надано.

Доводи скаржника про те, що компенсація за невикористані дні щорічної відпустки повинна бути виплачена за 7 днів, а не за 3 дні; наказ про звільнення був підписаний не уповноваженими особами, в силу положення частини 6 статті 367 ЦПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки такі підстави позову та вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно прийняв позицію відповідача у цій справі, свідченням чого є цитування у судовому рішенні заперечень АТ "Українська залізниця" не є правовою підставою для скасування судового рішення.

Також під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження доводи апелянта щодо завдання йому моральної шкоди відповідачем, а тому суд дійшов правильного висновку щодо відмови у її стягненні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо клопотання представника АТ "Українська залізниця"- Пахомової В.А. про постановлення відносно представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 окремої ухвали, то колегія суддів вважає за не обхідне залишити дане клопотання без задоволення.

Згідно з частиною 2 статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Судом апеляційної інстанції не встановлено процесуальних порушень адвокатом ОСОБА_1 - Хомичем І.О., які давали б підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо

до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 1 жовтня 2020 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова