Постанова

Іменем України

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 359/7538/18

провадження № 61-12143св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Коротенка Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,

третя особа - Первинна профспілкова організація управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року у складі судді Муранової-Лесів І. В., постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - ДП «Украерорух»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Первинна профспілкова організація управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху, про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 2014 року позивач працював на різних посадах у службі безпеки ДП «Украерорух», з 2015 року - на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух».

27 жовтня 2017 року наказом № 799/о за підписом тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Украерорух» ОСОБА_2 його було звільнено з роботи з 30 жовтня 2017 за скороченням штату (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

11 червня 2018 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 359/9332/17 (провадження №2/359/842/2018), залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2018 року, його позов до ДП «Украерорух» про поновлення на роботі було задоволено повністю. Рішення суду підлягало негайному виконанню в частині поновлення на роботі.

12 червня 2018 року наказом ДП «Украерорух» № 504/о його поновлено на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух», з наказом він ознайомлений 13 червня 2018 року.

Позивач зазначає, що 13 червня 2018 року наказом ДП «Украерорух» № 328 «Про виключення посади» у зв`язку зі збільшенням обсягу завдань та зміною функцій служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух» виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух», та в цей же день листом № 1-26.7-2737 позивача попереджено про виключення посади на підставі наказу ДП «Украерорух» від 13 червня 2018 року № 328 «Про виключення посади» та про подальше розірвання трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач звертає увагу, що вказаним наказом виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух», тоді як він займав раніше та був поновлений на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух». Посади «начальник служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух» не існує та не існувало.

Також зазначає, що 27 лютого 2018 року за № 2.2.2-11-3 на підставі наказу ДП «Украерорух» від 31 січня 2018 року № 43 «Про введення в дію оновленої організаційної структури та штатного розпису керівного складу Украероруху» введено в дію оновлену організаційну структуру в якій знову створено службу безпеки ДП «Украерорух» та введено посаду начальника служби безпеки.

Позивач вказує, що, приймаючи рішення про його звільнення через скорочення посади, відповідач не дотримався вимог частини другої статті 40 КЗпП України, та частини другою статті 49-2 КЗпП України, відповідно до яких звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив скасувати наказ ДП «Украерорух» від 13 червня 2018 року № 328 «Про виключення посади» начальника служби безпеки апарату управління Украероруху; скасувати наказ ДП «Украерорух» від 23 серпня 2018 року № 801/о в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з 23 серпня 2018 року за скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України, та поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух»; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27 серпня 2018 року із розрахунку середньоденної заробітної плати 2 927,79 грн по час фактичного поновлення на роботі в сумі 102 472,65 грн, станом на 12 жовтня 2018 року та в сумі 2 927,79 грн за кожний наступний робочий день вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року позов задоволено.

Скасовано наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 13 червня 2018 року № 328 «Про виключення посади» начальника служби безпеки апарату управління Украероруху.

Скасовано наказ ДП «Украерорух» від 23 серпня 2018 року № 801/о в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з 23 серпня 2018 року за скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України, та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Стягнуто з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 серпня 2018 року до 29 січня 2019 року включно в розмірі 316 201,32 грн утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади начальника служби безпеки здійснено відповідачем з порушенням вимог частин першої та другої статті 40 КЗпП України та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки, будучи поновленим на раніше займану посаду начальника служби безпеки ДП «Украерорух» в порядку частини сьомої статті 235 КЗпП України на підставі рішення суду, яке на даний час набрало законної сили, відповідач на наступний день постановив наказ про скорочення посади, яка мала бути введена до штатного розпису у зв`язку з видачею наказу про поновлення позивача на роботі. Роботодавець не вжив заходів, визначених пунктом 6 частини першої статті 40 КЗпП України щодо залишення позивача на раніше займаній посаді та не усунув встановлених судовим рішенням порушень вимог трудового законодавства щодо переведення позивача на посаду начальника служби авіаційної безпеки. Крім того, суд послався на відсутність повноважень в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань ОСОБА_3 на підписання наказу від 13 червня 2018 року № 328 та начальника департаменту персоналу Украероруху ОСОБА_8 - на підписання від імені роботодавця подання до виборного органу первинної профспілкової організації про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 1 чтатті 40 КЗпП України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду, ДП «Украерорух», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Вважає, що ДП «Украерорух» не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника. При звільненні позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України відповідач врахував вимоги трудового законодавства України. Звільнення позивача з посади у зв`язку із скороченням штату працівників відбулося з дотриманням вимог статті 42 КЗпП України.

Також ДП «Украерорух» посилається на наявність у матеріалах справи належних та допустимих доказів повноважень посадових осіб, що підписували певні кадрові документи щодо позивача.

Крім того, касаційна скарга містить доводи відносно того, що посада, яка виключалася із штатного розпису підприємства наказом від 13 червня 2018 № 328, та посада, з якої був звільнений позивач, є однією і тією ж посадою.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що на час його поновлення на роботі, згідно із рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області та під час чергового незаконного скорочення в ДП «Украерорух» існувала посада начальник служби безпеки.

Вказує, що ця посада існує на час звернення із цією скаргою до суду.

На думку заявника, при поновленні позивача в ДП «Украерорух» існувало дві посади начальника служби безпеки з однотипною назвою начальник служби безпеки та однотипними функціональними обов`язками, але посадові особи ДП «Украерорух», порушуючи вимоги КЗпП України та з метою невиконання судового рішення, порушили право позивача на працю, в незаконний спосіб видали наказ від 13 червня 2018 року № 328 про скорочення не існуючої посади начальника служби безпеки апарату управління та в незаконний спосіб звільнили саме ОСОБА_1 .

Отже, внаслідок цих неправомірних дій адміністрація ДП «Украерорух» із грубим порушенням трудового законодавства України здійснило незаконне звільнення позивача.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

07 лютого 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що ОСОБА_1 працював в ДП «Украерорух» з 12 серпня 2014 року, спочатку на посаді заступника начальника служби безпеки, в подальшому - з 24 листопада 2014 року до 25 жовтня 2015 року включно - на посаді начальника відділу охорони та захисту активів Украероруху, а з 26 жовтня 2015 року до 30 жовтня 2017 року включно - на посаді начальника служби безпеки.

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» від 27 жовтня 2017 року № 799/о «З особового складу» ОСОБА_1 , начальника служби безпеки Украероруху, було звільнено з роботи 30 жовтня 2017 року за скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року у цивільній справі №359/9332/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2018 року, задоволено позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі, скасовано наказ від 27 жовтня 2017 року № 799/о ДП «Украерорух» в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з 30 жовтня 2017 року за скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України, та поновлено позивача на роботі на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух». Стягнуто з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 271 845,92 грн. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Наказом т.в.о директора ДП «Украерорух» від 12 червня 2018 року за № 504/о «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » було скасовано наказ ДП «Украерорух» від 27 жовтня 2017 року № 799/о «Про звільнення ОСОБА_1 з роботи за скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України» в частині звільнення; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби безпеки Украероруху з 30 жовтня 2017 року та вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що був допущений до роботи на посаді начальника служби безпеки Украероруху з 12 червня 2018 року. З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлений 13 червня 2018 року.

В цей же день, 13 червня 2018 року в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань ОСОБА_4 видано наказ № 328 по ДП «Украерорух» «Про виключення посади», за змістом якого, у зв`язку зі збільшенням обсягу завдань та зміною функцій служби безпеки апарату управління Украероруху відповідно до діючої організаційної структури Украероруху, яка затверджена директором Украероруху 22 січня 2018 року, погоджена Міністерством інфраструктури України 24 січня 2018 року та введена в дію згідно з наказом Украероруху від 31 січня 2018 року № 43 «Про введення в дію оновленої структури та штатного розпису керівного складу Украероруху», було виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління Украероруху, введену наказом ДП «Украерорух» від 12 червня 2018 року № 327 «Про включення посади», з 14 серпня 2018 року.

На підставі цього наказу ДП «Украерорух» від 13 червня 2018 року № 328 «Про виключення посади» 13 червня 2018 року о 17.40 годині начальнику служби безпеки Украероруху ОСОБА_1 було вручено «Попередження про виключення посади», датоване 13 червням 2018 року за № 1-26.7-2737, яким позивачу повідомлено, що відповідно до вказаного наказу посада начальника служби безпеки ДП «Украерорух» (код посади 1226.2) буде виключена зі штатного розпису з 14 серпня 2018 року, та згідно з процедурою, передбаченою статтею 49-2 КЗпП України йому пропонуються вакантні посади в цілому по підприємству (перелік додається), а також поінформовано, що при відсутності відповідних посад, які б відповідали його кваліфікаційному рівню, або у випадку його відмови від переведення на будь-яку із запропонованих посад, трудовий договір із ним буде розірвано на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України.

07 серпня 2018 року начальник департаменту персоналу ДП «Украерорух» ОСОБА_8 звернулась до заступника профкому Первинної профспілкової організації апарату управління Украероруху з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно з протоколом від 22 серпня 2018 року № 30-1 Первинної профспілкової організації апарату управління, за участі позивача ОСОБА_1 та його адвоката Бевза С. В., розглянуто вищевказане подання на дачу згоди на розірвання трудового договору з начальником служби безпеки Украероруху ОСОБА_1 на підставі наказу від 13 червня 2018 року № 328 про виключення посади начальника служби безпеки Украероруху зі штатного розпису з 14 серпня 2018 року, та вирішено, що адміністрацією підприємства виконані всі вимоги законодавства в частині дотримання умов та термінів доведення інформації до ОСОБА_1 , в зв`язку із чим надано згоду на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» Доценко О. А. від 23 серпня 2018 року № 801/о «З особового складу» ОСОБА_1 , начальника служби безпеки Украероруху, звільнено з роботи 23 серпня 2018 року за скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України (пункт 1 наказу). В наказі також зазначено про виплату ОСОБА_1 вихідної грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку на підставі статті 44 КЗпП України та грошової компенсації за 12 календарних днів невикористаної щомісячної відпустки. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений в цей же день - 23 серпня 2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Установлено, що, відповідно до наказу від 13 червня 2018 року № 328, із штатного розпису підприємства було виключено посаду начальника служби безпеки апарату управління ДП «Украерорух».

ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника служби безпеки ДП «Украерорух», згідно із рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року.

Проте, апеляційний суд, не перевіривши належним чином, чи є посада начальника служби безпеки ДП «Украерорух» та начальника служби безпеки апарату управління Украероруху однією й тією ж посадою (з огляду на наказ від 12 червня 2018 року № 327 «Про включення посади» та зміст попередження про виключення посади від 13 червня 2018 року № 1-26.7-2737, яким позивачу повідомлено, що відповідно до вказаного наказу посада начальника служби безпеки Украероруху (код посади 1226.2) буде виключена зі штатного розпису з 14 серпня 2018 року), дійшов передчасного висновку про те, що вказані посади є різними, а тому наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Крім того, із змісту наказу від 13 червня 2018 року № 328 вбачається, що він підписаний в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань ОСОБА_4 . Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок про відсутність у вказаної посадової особи повноважень щодо внесення змін до штатного розпису.

При цьому суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, залишив поза увагою наявність у матеріалах справи довіреності № 1-20-2564, виданої 31 травня 2018 року ДП «Украерорух» на ім`я в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань ОСОБА_3 з переліком певних службових повноважень. Вказана довіреність не була судом належним чином вивчена та досліджена, що зробило передчасним висновок про відсутність у в. о. заступника директора з адміністративно-господарських питань Украероруху ОСОБА_4 повноважень щодо внесення змін до штатного розпису.

Разом із тим, без належного з`ясування вказаного питання передчасним є висновок судів про наявність підстав для скасування наказу від 13 червня 2018 року № 328.

Передчасним, на думку Верховного Суду, є й фактичний висновок судів попередніх інстанцій про відсутність у начальника департаменту персоналу Украероруху ОСОБА_8 повноважень для звернення до виборного органу первинної профспілкової організації з поданням від імені власника або уповноваженого ним органу про надання згоди на розірвання трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. При цьому апеляційним судом до уваги не прийнято факт наявності довіреності від 25 червня 2018 року № 1-22-3069 на уповноваження начальника департаменту персоналу Украероруху ОСОБА_8 підписувати та затверджувати відповідні документи.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, зазначено, що, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Проте апеляційний суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, обставини справи належним чином не встановив та не зробив висновок щодо повідомлення або неповідомлення позивача про наявність всіх вакантних посад на підприємстві, дійшовши передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, неповно встановивши фактичні обставини у справі, суд апеляційної інстанції не вказав про те, чи роботодавець виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Доводи заявника в апеляційній скарзі стосовно того, що ним було запропоновано позивачу усі вакантні посади, що відповідали його професійному рівню, не були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та їм не була надана належна оцінка.

За таких обставин слід дійти висновку про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив, чи були запропоновані позивачеві всі вакантні посади на підприємстві або на інших структурних підрозділах підприємства та чи може позивач, враховуючи його спеціальність, займати такі посади.

Також апеляційним судом жодним чином не з`ясовано, чи мали у відповідача місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

Вказане свідчить про те, що судом не встановлені фактичні обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційним судом не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду суду належить врахувати вищенаведене, дослідити та належним чином оцінити зібрані у справі докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Встановлення цих обставин має істотне значення для вирішення питання наявності порушеного права позивача.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, в зв`язку з чим позбавлений можливості ухвалити нове рішення або змінити судові рішення у цій справі.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, а тому, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Отже, ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому постанова апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Коротенко

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило