Справа № 303/1002/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 02 березня 2020 року (у складі судді Гутій О.В.) за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа від 01.04.2014 р. у справі № 303/1002/14 таким, що не підлягає виконанню, у лютому 2020 р. (т.1 а.с.117-119).

Просив визнати виконавчий лист № 303/1002/14 від 01.04.2014 р., виданий на примусове виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2014 р. таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування указав, що Товариство у передбачений річний строк виконавчий лист до виконання не пред`являв, строк для пред`явлення такого виконавчого листа не поновлювався, такий строк сплив ще 01.04.2015 р., а тому підстав для відкриття виконавчого провадження 26.09.2016 р. не було.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 02 березня 2020 р. у задоволенні цієї заяви було відмовлено (т.1 а.с.146-148).

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та прийняти нову, якою вимоги заяви задовольнити (т.1 а.с.181-182). Доводить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-пропущення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є іншою та самостійною підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у розумінні ч.2 ст.432 ЦПК України;

-на обґрунтування своїх доводів заявник посилався на правову позицію Верховного Суду від 16.01.2018 р. у справі № 755/15479/15, із якої убачається, що пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та не є іншою причиною в контексті ч.2 ст. 432 ЦПК України посилання представника заявника на те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа був пропущений та дублікат виконавчого листа видано помилково. Крім того, на час вирішення цієї заяви, дії приватного виконавця та постанова про відкриття виконавчого провадження протиправними не визнавались.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції через відповідність його обставинам справи та нормам процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню; суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо є наявними обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом повністю або у певній частині.

Тобто, звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник був зобов`язаний указати передбачені процесуальним законом підстави для того, щоб суд мав можливість визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 432 ЦПК України встановлено, за яких саме обставин виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у спірних правовідносинах.

Заявником не було доведено таких обставин. А посилання ОСОБА_1 на те, що Товариство у передбачений річний строк виконавчий лист до виконання не пред`являв, строк для пред`явлення такого виконавчого листа не поновлювався, такий строк сплив ще 01.04.2015 р., а тому підстав для відкриття виконавчого провадження 26.09.2016 р. не було, в контексті спірних правовідносин, не має жодного правового значення.

Стосовно не врахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду від 16.01.2018 р. у справі № 755/15479/15 колегія суддів зауважує таке.

У вказаній постанові Верховний Суд указав, що суд визнаючи виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, дійшовши висновку про припинення зобов`язання поручителя ТОВ «Аеліта» як боржника за виконавчим документом, не звернув уваги на те, що право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до скасування рішення.

Судами попередніх інстанцій застосовано закон, який не підлягав застосуванню, відтак Верховний Суд ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасував і прийняв нову постанову про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Аеліта».

Тобто, цей висновок Верховного Суду не можна застосувати до спірних правовідносин, оскільки їх характер відрізняється.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 133, 137, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 02 березня 2020 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 р.

Судді: