Справа № 237/584/20
Провадження № 2/237/652/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.20 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернвся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.03.2017 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в користування в якості позики грошові кошти у розмірі 13 500 доларів США для особистих потреб зі строком повернення до 08.03.2018 року. На підтвердження отримання вказаних коштів відповідачем власноруч складено розписку. Відповідач вказала, що грошові кошти вона запозичила під заставу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . У встановлений домовленістю строк відповідачка запозичені грошові кошти позивачу не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить суд: визнати квартиру предметом застави, звернути стягнення боргового зобов`язання на предмет застави та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12.02.2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на предмет застави квартиру АДРЕСА_2 , заборонивши її відчуження будь-кому у будь-який спосіб до набрання чинності рішенням суду.

14.05.2020 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне. Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності їй та її чоловіку ОСОБА_4 . Чоловік, як співвласник майна не надавав їй згоди не передачу спільного майна в заставу. Також відповідач вказує, що вказівка з розписці про заставу майна, має недоліки та не може розцінюватись як укладений договір застави в розмінні ЗУ «Про заставу». Законодавством не передбачено порядку визнання в судовому порядку нерухомого майна предметом застави.

У судове засідання з`явився представник позивача, подану до суду заяву підтримав, просив задовольнити.

У судове засідання відповідачка не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

01.03.2017 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) доларів США під заставу квартири за адресою АДРЕСА_3 до 08.03.2018 року. Грошові кошти отримала при двох свідках. Потім строк сплати сторони відстрочили до 01.01.2020 року.

Так, квартира, розташована за адресою АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в рівних частинах, на підставі свідоцтва про право власності від 20.07.2005 року, виданого Курахівською міською радою.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, у такій що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЗУ «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об`єктів - за місцем реєстрації цих об`єктів.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що договір застави нерухомого майна у вигляді квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 є нотаріально посвідченим.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про заставу» недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що позивачем не додано документів на підтвердження нотаріального посвідчення договору застави нерухомого майна, суд вважає, що відсутня можливість звернути стягнення боргового зобов`язання на предмет застави у вигляді нерухомого майна.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 23, 202, 207, 526, 530, 533, 549, 589, 590, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 41 Конституції України ст. ст. 4, 6, 10, 12, 19, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 23.09.20 року