Справа № 2-6944/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судового засідання Тимко М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Баранинська сільська рада Ужгородського району, третя особа Ужгородське районне комунальне підприємство (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення фактів, визнання за ОСОБА_3 права на спадщину,

встановив:

28.10.2011 представник позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат Буришин В.В. звернувся до суду з позовом, уточненим заявою про зміну (доповнення) до предмета позову від 11.07.2013 (а.с.123-126), в якому просив суд:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення Баранинської сільської ради №4 від 04 лютого 2010 року «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 ».

2. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. №3-283 від 31.03.2011 громадянці ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в АДРЕСА_1 .

3. Встановити факт членства ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у колгоспному дворі будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Встановити юридичний факт набуття права власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_7 , як членом колишнього колгоспного двору.

5. Встановити юридичний факт набуття права власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_8 , як членом колишнього колгоспного двору.

6. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного двору.

7. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного двору.

8. Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного двору.

9. Встановити юридичний факт набуття померлим ОСОБА_8 права власності на 1/15 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування майна за його померлою жінкою ОСОБА_7 .

10. Визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/15 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування майна за його померлою матір`ю ОСОБА_7 .

11. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/15 частин будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування майна за його померлим батьком ОСОБА_8 .

Разом з тим у вказаній заяві від 11.07.2013 ОСОБА_6 , Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Баранинська сільська рада Ужгородського району значаться відповідачами.

15.09.2016 (вхідна дата) представник позивачів подав до суду заяву про поважність пропуску строків на оскарження рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 » № 4 від 04.02.2011, за яким оформлено право власності на житловий будинок за померлим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 й жодного слову про позивача. Вказує, що позивач ОСОБА_3 ознайомився з вказаним рішенням 18 липня 2011 року, при цьому зазначає, що виконавчим комітетом при винесенні оскаржуваного рішення не прийнято до уваги, що ОСОБА_3 як член колгоспного двору фактично набув право власності на третину майна будинковолодіння. (а.с.184-189)

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що предметом спору є 2/5 частини будинку, тобто 1/5 частка будинковолодіння, що залишилася після смерті ОСОБА_8 та 1/5 частка будинковолодіння, що залишилася після смерті ОСОБА_7 . Останні побудували житловий будинок АДРЕСА_1 , будучи колгоспниками колгоспу імені Шевченка (згодом імені Енгельса). В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_9 , яка 19.06.1975 з вказаного будинковолодіння вибула на постійне місце проживання до свого чоловіка. Станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 були: голова колгоспного двору, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ; його дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , їх син, позивач, ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_10 , їх донька ОСОБА_5 15.11.1991 колгоспний двір фактично припинений з введенням в дію Закону «Про власність» від 07.02.1991. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , будучи постійно зареєстрованими у вказаному домоволодінні, а також колишня дружина позивача ОСОБА_10 з 1983 року та їх донька ОСОБА_5 з 1985 року по 1998 рік (розірвання шлюбу з позивачем) проживали у вказаному будинку, приймали рівну та повноцінну участь у веденні господарства двору, утримували таке, здійснювали поточний ремонт, догляд за худобою тощо. В свою чергу, відповідачка ОСОБА_9 такої участі не приймала, оскільки, як зазначено вище, покинула колгоспний двір в 1975 році. Тому усі вищезгадані, окрім відповідачки, 15.04.1991 набули право власності на будинковолодіння у рівних частинах, а саме по 1/5 кожен, як члени колгоспного двору. В уточненому позові зазначається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщину за нею прийняла ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_3 заявили 01.08.2001 про відмову від спадщини, однак вказана заява не могла бути прийнята нотаріусом з видачею свідоцтва про право на спадщину на земельні паї, оскільки подана після спливу шестимісячного строку. Фактично, за померлою ОСОБА_11 належне їй спадкове майно успадкували відповідачка ОСОБА_9 , яка подала 27.06.2001 заяву про прийняття спадщини; ОСОБА_8 і позивач ОСОБА_3 , які постійно проживали по місцю спадкового майна по 1/15 частки будинковолодіння кожного. Після смерті ОСОБА_8 27.03.2003 спадкове майно (4/15 частки) було успадковане позивачем ОСОБА_3 як таким, що постійно проживав по місцюзнаходження спадкового майна, оскільки відповідачка ОСОБА_9 заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала. Вважає, що рішення № 4 прийняте Баранинською сільською радою 04.02.2010 «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 » є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що таке рішення не є правовстановлюючим документом, а може бути розцінене, як довідковий документ. Саме оспорювань рішення суперечить змісту будинкової книги, погосподарської книги, фактичним обставинам справи і винесено Баранинською сільською радою за межами її повноважень. Крім того, вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. №3-238 від 31.03.2011 громадянці ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в АДРЕСА_1 незаконне і підлягає скасуванню, оскільки видане на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду №2о-285/10, яке скасоване ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2011.

В матеріалах справи наявне заперечення відповідачки ОСОБА_6 на позовну заяву, в якій вона зокрема вказує, що у них з братом позивачем ОСОБА_3 була домовленість про те, що все майно після смерті батьків ними буде поділено порівну. Відтак, вона оформила право на Ѕ батьківського будинку, а на Ѕ повинен був оформити позивач. Однак, колишня дружина позивач позивачка ОСОБА_4 та їх спільна донька позивачка ОСОБА_5 претендують також на частку у спірному домоволодіння як члени колгоспного двору. Проте, за твердженням відповідачки, вказане не відповідає дійсності, оскільки останні проживали у колгоспному дворі до 1988 року та в подальшому змінили місце проживання.

Окрім цього 23.01.2013 відповідачка ОСОБА_6 подала до суду зустрічну позовну заяву до Баранинської сільської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, однак ухвалою суду від 12.02.2013 у прийнятті такого відмовлено.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені в уточненому позові вимоги, просив такі задовольнити, в тому числі й з огляду на письмову позицію викладену в промові від 18.08.2020.

В свою чергу представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виклавши свою позицію письмово в судових дебатах від 28.08.2020.

Представник третьої особи Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від 07.11.2018 про розгляд справи за їх відсутності, пояснень по справі не мають.

Представник відповідача Ужгородської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява зокрема від 20.01.2020 про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача Баранинської сільської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні, зокрема від 02.07.2019, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він проживає в спірному будинку з моменту народження до сьогоднішнього дня, здійснює догляд за домоволодінням, облаштовує і перебудовує таке. Зазначив, що станом на 1991 рік членами колгоспного дому було п`ять осіб: позивачі та його померлі батьки. Стверджує, що він постійно проживав та наразі проживає у спірному будинку, а його сестра відповідачка ОСОБА_6 після досягнення повноліття вийшла заміж та переїхала в будинок чоловіка.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в ході розгляду справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Так, в судовому засіданні від 02.07.2019, позивачка ОСОБА_4 зазначила, що її донька позивачка ОСОБА_5 народилася у вказаному домоволодінні, а отже має право на частку.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, але надала суду заперечення (а.с. 65-69), в яких вказує, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_1 в період з 1983 по 1988 роки.

Суд, вислухавши позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_12 , представників сторін, дослідивши надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо позовної вимоги (1) про визнання незаконним та скасування рішення Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 » за №4 від 04.02.2011, суд зазначає наступне.

Рішенням виконавчого комітету Баранинської сільської ради №4 від 04.02.2010, прийнятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 , вирішено оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 в рівних долях за померлими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , доручено Ужгородському районному комунальному БТІ виготовити свідоцтво про право власності на вказане будинковолодіння (а.с. 70). Зазначено, що вказане рішення прийняте на підставі ЗУ «Про власність в Україні», запису погосподарської книги станом на 01.07.1990 та припинення існування колгоспного двору.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про оспорюване рішення, винесене 04.02.2010, ОСОБА_3 дізнався 18.07.2011, отримавши його копію у Баранинській сільській раді, тому суд вважає, що строк на оскарження рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 » за №4 від 04.02.2011 ОСОБА_3 слід поновити, оскільки до отримання рішення він не знав про його існування.

Щодо законності рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 » за №4 від 04.02.2011 суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 26.07.1990 жилий будинок за АДРЕСА_2 , належить голові колгоспного двору померлому ОСОБА_8 .

Постановою Пленуму Верховного Суду України вiд 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що спір щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було набуте до 15 квітня 1991 року, вирішується за нормами, що регулюють власність цього двору, згідно з якими право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

З матеріалів справи, а саме будинкової книги для прописки громадян, вбачається, що позивач ОСОБА_3 постійно проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_2 з моменту народження ІНФОРМАЦІЯ_3 по теперішній час, місця реєстрації не змінював, тому суд вважає, що рішення Виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 » за №4 від 04.02.2011 тільки за померлими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягає скасуванню, оскільки таким не враховано, що в цьому будинку постійно проживав, в тому числі й на момент прийняття оспорюваного рішення, позивач ОСОБА_3 . Останній завжди був в будинку зареєстрований, брав участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства, свою частку у праві на двір не втратив, а тому й наразі має частку у праві власності на спірне нерухоме майно.

Щодо позовної вимоги (2) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачці 31.03.2020, на 1/2 частину спірного будинковолодіння, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Свідоцтвом про право особисто власності на житловий будинок від 29.07.1990, видане виконавчим комітетом Ужгородської районної Ради народних депутатів Закарпатської області, засвідчено, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить громадянину ОСОБА_8 як голові колгоспного двору на праві особистої власності. Здійснено Реєстровий напис Ужгородським міжміським БТІ про вказане на документі про право особистої власності. (а.с.14)

Рішенням Баранинської сільської ради народних депутатів від 11.04.1985 надано дозвіл ОСОБА_8 на будівництво підсобних приміщень в АДРЕСА_2 . (а.с. 20-23)

Довідкою, виданою виконкомом Баранинської сільської ради №67 від 20.01.2010 стверджується, що житловий будинок в АДРЕСА_1 побудований до 1991 року. (а.с. 24)

В листі Баранинської сільської ради №2313 від 29.07.2011 вказано, що вул. Леніна була перейменована в 90-х роках на вул. Центральну. (а.с.25)

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 засвідчено смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 засвідчено смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.29-30)

Свідоцтвом про народження ОСОБА_13 № НОМЕР_3 засвідчено факт народження останньої 07.03.1985, батьками якої є позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_14 (а.с.31) Останні, згідно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 09.10.1988 розірвали шлюб, прізвище ОСОБА_14 було змінено на дошлюбне ОСОБА_15 . (а.с. 33)

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 (повторно) стверджується, що ОСОБА_13 зареєструвала шлюб з ОСОБА_16 07.03.1985, післяшлюбне прізвище ОСОБА_13 ОСОБА_17 . (а.с. 32)

Довідкою виконкому Баранинської сільської ради №916 від 29.05.2006 стверджується, що ОСОБА_3 проживає один за зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 . (а.с. 34)

Довідкою виконкому Баранинської сільської ради №1041 від 09.10.2013 стверджується, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 ОСОБА_3 був прописаний та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 35)

Довідкою виконкому Баранинської сільської ради №1042 від 09.10.2003 стверджується, що померлі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заповіту у виконкомі сільської ради не складали.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі 20-285/10 від 01.10.2010 встановлено факт належності на праві власності житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_2 в рівних долях по Ѕ ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . На підставі вказаного рішення 28.02.2011 державним реєстратором проведена реєстрація права власності вказаного майна у визначених частках по зазначених особах (а.с.37-38)

Враховуючи вказане 31.03.2011 державним нотаріусом Ужгородської районної ДНК видано свідоцтво про право на спадщину майна №3-283 (1/2 частина житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в АДРЕСА_2 ), належного померлій спадкодавцю ОСОБА_7 , її доньці спадкоємиці ОСОБА_6 (а.с. 39)

На підставі зазначеного свідоцтва, 12.04.2011 проведено державну реєстрацію права власності 1/2 частина житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 (а.с. 40)

Однак, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2011 зазначене вище рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01.10.2010 скасовано.

До заперечень відповідачки ОСОБА_6 на позовну заяву (ас. 65-69) останньою додано рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради №4 від 04.02.2010, за яким за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 вирішено оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 в рівних долях за померлими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та доручено Ужгородському районному комунальному БТІ виготовити свідоцтво про право власності на вказане будинковолодіння (а.с. 70). Зазначено, що вказане рішення прийняте на підставі ЗУ «Про власність в Україні», запису погосподарської книги станом на 01.07.1990 та припинення існування колгоспного двору.

В матеріалах справи також наявний протокол засідання виконавчого комітету Баранинської сільської ради від 04.02.2010, на якому зокрема було прийняте розглядуване рішення №4 від 04.02.2010.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом на сертифікат серії АЕВ №357164 від 01.08.2001 посвідчено, що донька спадкодавця ОСОБА_7 ОСОБА_6 успадкувала сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії НОМЕР_6 . Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВСВ №990965 від 11.07.2005 посвідчено, що донька спадкодавця ОСОБА_7 ОСОБА_6 успадкувала право власності на майновий пай члена КСГП серії ЗК №ХІІ090439. (а.с. 73-74)

На виконання ухвали суду від 30.07.2012 у розглядуваній справі витребувано з Ужгородської районної ДНК спадкову справу №181/01 за 2001 рік, відкриту за заявою ОСОБА_6 за померлою ОСОБА_7 .

В матеріалах спадкової справи №181/2001 наявні: заява від 27.06.2001 ОСОБА_6 на прийняття спадщини за законом (а.с. 87); заява від 01.08.2001 померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , за якою останні, не дивлячись на факт проживання та реєстрації на момент смерті з померлою ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , не бажають приймати спадщину і оформлювати належну їм долю (а.с.88); а також вищеописані свідоцтво про право на спадщину майна №3-283 (1/2 частина житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в АДРЕСА_2 ), належного померлій спадкодавцю ОСОБА_7 згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.10.2010 у справі 2о-285/10, виданого доньці останньої - спадкоємиці ОСОБА_6 (а.с. 89); свідоцтво про смерть ОСОБА_7 24.01.2001 серії НОМЕР_1 (а.с. 91); заява ОСОБА_6 від серпня 2001 року на видачу свідоцтва на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ЗК №000756 (а.с.92); свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат серії АЕВ №357164 від 01.08.2001, за яким донька спадкодавця ОСОБА_7 спадкоємиця ОСОБА_6 успадкувала сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ЗК №000756 (а.с. 93); заява ОСОБА_6 від 11.07.2005 про видачу додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на право власності на майновий пай члена КСГП серії ЗК №ХІІ090439 (а.с.97); свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСВ №990965 від 11.07.2005, за яким донька спадкодавця ОСОБА_7 ОСОБА_6 успадкувала право власності на майновий пай члена КСГП серії ЗК №ХІІ090439 (а.с.96).

З копії погосподарської книги Баранинської сільської ради на будинковолодіння АДРЕСА_3 за 1986-1991 роки на одному аркуші (засвідчено секретарем с/р від 09.07.2012) з`ясовано, що позивачки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вибули у 1991 році на АДРЕСА_4 . (а.с. 128)

Згідно з довідки №961 від 09.07.2012, виданої виконавчим комітетом Баранинської сільської ради, на день смерті ОСОБА_8 27.03.2003 разом з ним в будинку був зареєстрований ОСОБА_3 (а.с. 129)

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. №3-238 від 31.03.2011 відповідачці ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в АДРЕСА_2 слід визнати недійсним, оскільки правовстановлюючим документом, яким визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку за спадкодавцем ОСОБА_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , було рішення Ужгородського міськрайонного суду № 2о-285/10 від 01.10.2010, яке скасоване ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2011.

Позовну вимогу (3) про встановлення факту членства померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у колгоспному дворі будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 суд вважає такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Так, з погосподарської книги Баранинської сільської ради на будинковолодіння АДРЕСА_3 за 1986-1991 роки на одному аркуші (засвідчено секретарем с/р від 09.07.2012) видно, що позивачки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вибули із числа членів господарства у 1991 році на АДРЕСА_4 (а.с. 128), про що свідчить їх викреслення із погосподарської книги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 та позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_20 підтвердили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_20 проживали у даному господарстві, але ОСОБА_8 і ОСОБА_4 припинили шлюбні стосунки і остання з донькою покинули дворогосподарство, надалі проживали за іншою адресою.

З будинкової книги (а.с. 15-19) за адресою АДРЕСА_2 видно, що в даному будинку були зареєстровані ОСОБА_8 , ОСОБА_7 (померли та викреслені з реєстрації), ОСОБА_14 (вибула, у зв`язку з реєстрацією 24.06.1974 за іншою адресою) та ОСОБА_3 (значиться зареєстрованим по теперішній час). При цьому позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за вказаною адресою зареєстровані не були.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні від 05.03.2020 підтвердила факт спільного проживання та ведення дворогосподарства п`ятьма членами двору: трьома позивачами та померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але до її показів суд ставиться критично, оскільки такі спростовуються погосподарською книгою із якої видно, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 1991 році вибули із господарства; запереченнями відповідачки ОСОБА_6 , яка стверджувала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1988 року не проживали в спірному господарстві; будинковою книгою, з якої видно, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ніколи не були зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, враховуючи відсутність беззаперечних доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були членами колгоспного двору будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 станом на 15 квітня 1991 року, враховуючи, що у погосподарській книзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 значаться як вибулі у 1991 році із колгоспного двору за адресою АДРЕСА_2 , суд вважає, що відсутні підстави для встановлення факту членства ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у колгоспному дворі домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 . Суд вважає доведеним факт, що в певний період часу ОСОБА_10 та ОСОБА_21 були членами колгоспного двору будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 , але в позові відсутня вимога про встановлення факту членства відповідачок у колгоспному дворі у визначений проміжок часу, тому враховуючи, що станом на 1991 рік вони вибули із колгоспного двору і були виключені із погосподарської книги у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

В свою чергу, те що ОСОБА_3 був членом колгоспного двору домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується погосподарською книгою, будинковою книгою та на думку суду додаткового встановлення цього факту судом не потребує, тому у задоволені позовної вимоги про встановлення факту його членства у колгоспному дворі слід відмовити.

Позовні вимоги (4-5) про встановлення факту набуття померлими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 права власності на 1/5 частину за кожним та (6-8) про визнання права власності на 1/5 частину за ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 суд вважає такими, що не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Так, згідно зі свідоцтва про право особистої власності від 26.07.1990 будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8 - голові колгоспного двору.

Згідно з довідки № 67 від 20.01.2010, виданої Баранинською сільською радою будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 , побудований до 1991 року.

Документи, які підтверджують розмір, стан будинку та господарських будівель, прибудов, розташованих за адресою АДРЕСА_2 станом на 26.07.1990 суду не надано.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 , зокрема 02.07.2019, пояснив, що постійно проживав в будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , доглядав за таким, будував господарські споруди та здійснював прибудови. В свою чергу документів, підтверджуючих стан, розміри, наявність господарських будівель і споруд станом на момент ухвалення судом рішення, позивачем не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для визначення ідеальних часток у спірному житловому будинку.

Крім того, відповідно до п. п. 1 п. 6 Постанови пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. На думку суду ОСОБА_4 та ОСОБА_20 не довели суду того, що вони не менше трьох років підряд до 15.04.1991 брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог про встановлення факту набуття померлими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 права власності на 1/5 частину за кожним та визнання права власності на 1/5 частину за ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги (9-11) про встановлення факту набуття померлим ОСОБА_8 права власності на 1/15 частину будинковолодіння в порядку спадкування після смерті його дружини ОСОБА_7 , про визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/15 частину спірного будинковолодіння в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 , про визнання за ОСОБА_3 права власності на 4/15 частки спірного будинковолодіння після смерті його батька ОСОБА_8 суд вважає такими, що не підлягають до задоволення, оскільки розмір часток, в цих позовних вимогах розрахований з тих умов, що за позивачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_20 та померлими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судом буде визнано та встановлено право власності на спірний житловий будинок у розмірі 1/5 частки за кожним. Одна, у задоволенні таких позовних вимог судом було відмовлено, тому вказаний розрахунок визначення часток суд вважає невірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають до задоволення.

Представник відповідачки подав заяву про сплив позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В розглядуваному випадку, як зазначалося вище, частина позовних вимог позивачів залишені судом без задоволення, у зв`язку з їх безпідставністю.

В силу частин 1-2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених судом обставин справи, розглядуваний позов в частині позовних вимог 1-2 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст. ст. 112, 120, 123, 126 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, ст. ст.1218, 1223, 1261, 1268-1270, 1301 ЦК України, суд

ухвалив:

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження рішення Виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 », за №4 від 04.02.2011.

Визнати незаконним і скасувати рішення Виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 » за №4 від 04.02.2011.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. №3-238 від 31.03.2011 громадянці ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов