справа №619/564/20
провадження №2/619/528/20
20 березня 2020 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
головуючого судді Кононихіної Н. Ю.
при секретарі: Мєщан І. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання таким, що втратив право на житло»
До суду із позовом звернулася позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання таким, що втратив право на житло». Із матеріалів позову вбачається, що позивач є власником житлового будинку за в`їздом АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 14 березня 1995 року. У квітні 2003 року до позивача звернувся громадянин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з проханням зареєструвати його та прийняти на проживання по вказаній адресі, так як йому потрібно влаштуватись на роботу. Позивач погодилась та зареєструвала відповідача у належному їй житловому будинку строком на 1 рік з 22 квітня 2003 року по 26 березня 2004 року, що підтверджується даними домової книги.
Однак, після реєстрації для тимчасового проживання у спірному будинку громадянин ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживав, до будинку не вселявся, речей його у домобудуванні нема, спільного господарства з позивачем за вказаною адресою відповідач не мав, орендної плати не надавав, кореспонденцію на своє ім`я не отримував, лікуванні за даною адресою не проходив, лікарів до будинку не викликав, комунальних платежів не платив, місце його перебування в даний час позивачу не відоме.
Дані обставини підтверджуються актом депутата Дергачівської міської ради Харківської області від 05.10.2019.
У зв`язку з тим, що відповідач по справі у добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку по вищевказаній адресі, з метою вирішення цього питання позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Тому позивач просила визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку за адресою АДРЕСА_1 Дергачівського району, Харківської області на підставі ст.71, 163 ЖК України.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, згідно заяви, просила слухати справу у її відсутності, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Тому суд розглядає справу за відсутності позивача, на тих доказах, які надані до судового засідання.
В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, не з`явився без поважних причин, тому суд розглядає справу за відсутності відповідача, на тих доказах, які надані до судового засідання, у заочному порядку.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 14 березня 1995 року.
Відповідач по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, відповідач по справі з моменту його реєстрації і по теперішній час у спірному житловому будинку за зазначеною адресою у АДРЕСА_1 не проживав і не проживає, що підтверджується актом депутата Дергачівської міської ради Харківської області від 05.10.2019.
Особистих речей відповідача у житловому будинку немає, поштова кореспонденція на їх ім`я не надходить, сумісного господарства з власником житла відповідач не мав, лікування за спірною адресою у домобудуванні не проходив, фактично в спірне житло ніколи для проживання не вселявся, його реєстрація у житловому будинку була адміністративною і тимчасовою, тобто він змінив місце свого проживання, вибувши в інше місце, та з цього приводу втратив право користування належним позивачу житловим будинком з зазначеного часу, що і підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ч.1 ст.72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150,163 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
У зв`язку з тим, що відповідач по справі у добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку по вищевказаній адресі, з метою вирішення цього питання позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Аналіз наведених вище норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 10,12,13,76-78,259, 280-283 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н. Ю. Кононихіна