У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В., оглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

02.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка була передана судді 06.10.2020 року, в якій просить поновити строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року по справі № 357/14676/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики, та призначити справу до розгляду. Обґрунтовуючи тим, що він вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, дана невірна оцінка фактичним обставинам справи, невірно застосовано чинне законодавство України, що привело до прийняття незаконного рішення і тому останнє підлягає скасуванню. Рішення суду було прийнято за відсутності відповідача, проте він не мав можливості взяти участь в судовому засіданні, оскільки не був повідомлений про розгляд справи. Судом не було здійснено належної оцінки доказів та не взято до уваги той факт, що позивач не надав підтвердження того, що дійсно 09.07.2018 року між сторонами було укладено договір позики, оскільки не було підтверджено того, що надана до суду розписка, підписана власноручно ним. Оскаржуване рішення він отримав 23.07.2020 року, однак не мав можливості звернутися до суду у встановлений законом строк у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Крім того, він 19.08.2020 року звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року по справі № 357/14676/18, однак йому було відмовлено у прийнятті скарги та роз`яснено право подати до су3ду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення.

Суд, оглянувши заяву, матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2018 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за розпискою.

14.01.2019 року судом було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі.

Про судове засідання призначене на 14.02.2019 року та 27.03.2019 року відповідач ОСОБА_1 дійсно не був повідомлений, оскільки кореспонденція, яка направлялась на його адресу, згідно відповіді на запит Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області (Київська обл., м. Біла Церква, вул. Некрасова, 80 кв. 34), повернулася до суду за закінченням встановленого терміну зберігання без вручення відповідачу. В зв`язку з чим 27.03.2019 року судом було розміщено оголошення про виклик до суд на інформаційному веб-сайті судової влади України, та повторно направлено судове повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживанням відповідача про виклик в судове засідання на 08.05.2019 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 28,29,42,44).

08.05.2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з бажанням вирішити справу мирним шляхом, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 46).

Відповідно до розписки від 08.05.2019 року (а.с. 50), ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи призначений на 08.07.2019 року, оскільки 08.07.2019 року на адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що йому необхідний час для ознайомлення з матеріалами справи та бажанням врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди (а.с. 50,51).

22.07.2019 року ОСОБА_1 було надано до суду клопотання про призначення експертизи та в судове засідання призначене на 22.07.2019 року він не з`явився (а.с. 55-56,57).

22.07.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області прийнято ухвалу про призначення судової почеркознавчої експертизи та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 58-59).

29.11.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області поновлено провадження у справі та було призначено судове засідання на 23.01.2020 року, про що були повідомлені сторони у справі, в тому числі ОСОБА_1 , оскільки 23.01.2020 року від нього до канцелярії суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, однак будь-яких доказів в підтвердження даного факту (а.с. 101).

17.04.2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 21.04.2020 року, тобто про розгляд справи на 21.04.2020 року він був повідомлений належним чином (а.с. 115), та в зв`язку з заявленим клопотанням розгляд справи було відкладено на 30.06.2020 року.

Про розгляд справи призначений на 30.06.2020 року відповідач ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням, в якому міститься відмітка, що ОСОБА_1 отримав повістку 01.06.2020 року (а.с. 123), заяв про відкладення на дане судове засідання відповідачем подано не було.

30.06.2020 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики, задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 7400 доларів США (сім тисяч чотириста доларів США) та три проценти річних в розмірі 55,50 доларів США (п`ятдесят п`ять доларів США 50 центів), всього 7455,55 доларів США (сім тисяч чотиристап`ятдесят п`ять доларів США 50 центів). Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2074,44 грн. (а.с. 127-131).

Повне заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року відповідач ОСОБА_1 отримав 23.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 133).

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює доводи заявника про необізнаність ним про наявність судового провадження та рішення суду, що свідчить про зловживання відповідачем ОСОБА_1 своїми процесуальними правами з метою домогтися повторного розгляду справи зі спливом значного проміжку часу з моменту ухвалення у справі судового рішення.

За приписами ч. 1ст. 44 ЦПК Україниучасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинне бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7та 11 до Конвенції (далі Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статі 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 12970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року.)

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справі «ЮніонАліментаріаСандерс ОСОБА_5 .А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно ч. 3 ст. 127 ЦПК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Також, необхідно зазначити, що судом не вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду, адже незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи, не одноразово надавав до суд клопотання про відкладення розгляду справи та бажання вирішити спір мирним шляхом, також в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштової кореспонденції, в яких відповідача було повідомлено про розгляд справи.

Також, ОСОБА_1 , отримавши копію вказаного рішення, мав можливість своєчасно здійснити процесуальну дію, строк якої обмежений законом, та надати заяву про перегляд заочного рішення у строк, встановлений ст. 284 ЦПК України, як через канцелярію суду так і засобами поштового зв`язку.

Відповідач зазначає, що він не мав можливості звернутися до суду у встановлений строк у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, однак доказів, що підтверджують погіршення стану здоров`я до суду надано не було.

Відповідач також обґрунтовує пропуск подачі заяви про скасування судового рішення тим, що в нього були обмежені можливості в зв`язку з впровадженням карантинних обмежень.

Однак суд не може прийняти до уваги дане обгрунтування в зв`язку з тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, зі змінами від 16.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID19» встановлено з 12.03.2020 року на усій території України карантин, рішенням уряду загальнонаціональний карантин продовжено до 31.08.2020 року та встановлено етапи послаблення протиепідемічних заходів. Зокрема, Постановою Кабінету Міністрів №392, Постановою Кабінету Міністрів №343, дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

19.08.2020 року відповідачем було подано апеляційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року по справі № 357/14676/18 та 17.09.2020 року ухвалою Київського апеляційного суду було відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 30.06.2020 року та повернута заявнику, однак це не є поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд, а й обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Тобто, недобросовісна поведінка, за певних обставин, може свідчити про зловживання особою своїми правами.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1 та 3статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Таким чином, заявником пропущено т строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а поважних причин для поновлення пропущеного строку судом не встановлено.

Враховуючи зазначене, оскільки заявником не надано доказів поважності причин пропуску строку, які були об`єктивно непереборними, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на перегляд заочного рішення суду від 30.06.2020 року задоволенню не підлягає.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 та 8ст. 127 ЦПК Кодексу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Оскільки главою 11 ЦПК України не врегульовано наслідки, які настають в результаті пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд керується положеннями частини 2статті 126 ЦПК України, за якими документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи те, що заява відповідача про перегляд заочного рішення подана після закінчення процесуальних строків, визначених у ст. 284 ЦПК України, така заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 284, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики.

Заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвалу складено 07.10.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко