Номер провадження: 22-ц/813/664/20
Номер справи місцевого суду: 505/2039/19
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Сєвєрової Є.С., Колеснікова Г.Я.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2019 року (одноособово суддя Вергопуло А.К.)у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

21.06.2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 321,39 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

05.12.2013 року ОСОБА_1 звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 05.12.2013 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_1 порушила зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 30.04.2019 року виникла прострочена заборгованість з повернення кредиту, загальна сума якої становить 25 321,39 гривень, яка складається: 109,32 гривень заборгованість за кредитом; 19 745,70 гривень заборгованість за відсотками; 3 784,40 гривень заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 500 гривень і 1 181,97 гривень штраф (процентна складова).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2019 року позов Банка задоволено частково, суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 109,32 гривень і судовий збір у розмірі 1921,00 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із рішенням суду від 17.09.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, якій просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника зазначає:

Відповідно до змісту частин 3, 4 та 5 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу і запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Не маючи жодних доказів проти вимог позивача, місцевий суд, замість посилань на факти, в обґрунтування рішення послався на судову практику Верховного суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі. Суд, підміняючи необхідність обґрунтування рішення відповідними доказами, послався на постанову Великої Палати Верховного суду, не зробивши аналіз обставин справ та правовідносин сторін по різним справам.

Договір, у встановленому законом порядку, не оспорений і не визнавався недійсним, що свідчить про згоду відповідачки з усіма умовами цього договору.

Під час підписання анкети-заяви відповідачка ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування, тобто відповідачка приєдналась до запропонованої Банком пропозиції. Отже, відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідачка, підписуючи анкету-заяву від 05.12.2013 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 28.03.2019 р. по справі 428/2873/17, саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин, а відповідно до висновків Верховного суду у постанові від 08.07.2019 року по справі № 923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача і позичальника під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами закон, не вимагає. Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Місцевий суд своїм рішенням призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, оскільки ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідач ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

05.12.2013 року ОСОБА_1 звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 05.12.2013 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Станом на 30.04.2019 року Банк нарахував заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 321,39 гривень, з яких: 109,32 гривень заборгованість за кредитом; 19 745,70 гривень - заборгованість за відсотками; 3 784,40 гривень - заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 500 гривень і 1 181,97 гривень штраф (процентна складова) - а.с. 3.

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 19 745,70 гривень, а також заборгованості за неустойкою у вигляді пені та штрафі і комісією виходив з недоведеності позовних вимог Банка у цій частині (а.с. 59-60 зворот).

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2013 року відповідачка ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, яка не зазначає відомостей щодо процентної ставку по кредиту, про сплату комісії, як не містить умов про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 6.6 зворот).

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів, комісії та неустойки за користування кредитними коштами, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як на невід`ємні частини кредитного договору.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та неустойки.

Банк додав до матеріалів справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.7), який не підписаний позичальником ОСОБА_1

Анкета-заява позичальника від 05.12.2013 року не містить жодних умов договору про сплату позичальником процентів і комісії, а також про встановлення відповідальності позичальника за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (грошової суми та її визначеного розміру).

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з грудня 2013 року по квітень 2019 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.8-31).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Виходячи з того, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачці Умови, анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати відсотків і комісії за користування кредитними коштами, про встановлення відповідальності позичальника за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (грошової суми та її визначеного розміру), а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: необґрунтовано посалвся на судову практику Верховного суду і необхідність обґрунтування рішення відповідними доказами, послався на постанову Великої Палати Верховного суду, не зробивши відповідного аналізу; правочин, у встановленому законом порядку, не оспорений і не визнаний недійсним; під час підписання анкети-заяви відповідачка ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування, тобто приєдналась до запропонованої Банком пропозиції і відсутність її підпису на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору; відповідно до висновків Верховного суду у постанові від 28.03.2019 р. по справі 428/2873/17, саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин, а відповідно до висновків Верховного суду у постанові від 08.07.2019 року по справі № 923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача і позичальника під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами закон, не вимагає; встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту; місцевий суд своїм рішенням призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, - не заслуговують на увагу.

03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду, відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14).

З огляду на принцип верховенства права, який передбачає наявність правової визначеності, висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних відносинах не може ігноруватись судами і підлягає застосуванню.

Висновки Верховного суду від 28.03.2019 року по справі 428/2873/17 і від від 08.07.2019 року по справі № 923/760/18 стосуються конкретних справ і не є обо`язковими для застосування у судовій практиці.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з грудня 2013 року по червень 2019 року.

Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомився з Умовами та Правилами банківських послуг, не містить таких доказів і анкета-заявка, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Право Банка на стягнення заборгованості по кредиту захищено судом першої інстанції шляхом частково задоволення позову про стягнення заборгованості в розмірі 109,32 гривень за кредитом.

Разом з тим, оскільки Банк не довів своїх вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, комісією та неустойкою відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача у цій частині, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, скарга містить доводи щодо незаконності рішення суду в частині відмови у позові про стягнення процентів, комісії та неустойки. Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом Банком не оскаржується (а.с.69-73).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у позові про стягнення процентів, комісії та неустойки з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду в цій частині залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, тому Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2019 року в частині відмови у позові про стягнення процентів, комісії та неустойки - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 24.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Є.С. Сєвєрова

Г.Я. Колесніков