Справа № 638/1665/20
Провадження № 2-з/638/196/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом останньої до приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Єніна Лариса Вікторівна, про скасування постанови про передачу майна стягувачу, скасування реєстрації права власності, поновлення реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить визнати незаконним дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. з передачі майна - квартири АДРЕСА_1 , нежитлових приміщень підвалу № ХVI, ХХІ в будинку АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_2 ; визнати протиправною передачу вказаного майна стягувачу ОСОБА_2 ; скасувати постанову від 08.11.2018 року у виконавчому провадженні № 55822099 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу; скасувати державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 ; поновити за позивачем державну реєстрацію на спірне нерухоме майно.

Ухвалою суду від 03.03.2020 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою.

Крім того, 25.03.2020 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд вжити забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 67,8 кв.м., а також нежитлових приміщень підвалу № ХVI, ХХІ в літ.А-4 в буд.АДРЕСА_1 загальною площею 67,2 кв.м., зареєстрованим за ОСОБА_3 ; накласти заборону на вселення ОСОБА_3 або інших осіб до спірного нерухомого майна; накласти заборону на виселення позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 або інших осіб з вказаного вище нерухомого майна, окрім виконання рішення суду. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що відповідач має можливість будь - якої хвилини здійснити відчуження спірного об`єкту, що унеможливить або ускладнить виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Про вказане свідчить реєстрація спірного майна 20.03.2020 року за ОСОБА_3 , який з`явився до спірної квартири 25.03.2020 року з вимогою про вселення п`ятьох невідомих осіб, аргументуючи вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення № ХVI, ХХІ за цією адресою оформлені на нього.

Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову - виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Оцінивши наведені обставини, підтверджені доказами позивача, вид забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного майна є співмірним з позовними вимогами, при цьому не порушують справедливе співвідношення негативних наслідків від вжиття заходу забезпечення з наслідками при задоволенню позову або у його відмові.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд вважає, що права відповідачів та третіх осіб порушені, у зв`язку із застосування заходів забезпечення позову, не будуть.

Як роз`яснено в постанові № 9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 20.03.2020 року здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , тобто на час коли дана справа перебувала в суді та за позовом ОСОБА_1 відкрито провадження у справі.

25.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області із заявою з приводу намагання невстановленої особи, яка назвалася власником квартири АДРЕСА_1 силовим шляхом проникнути до приміщення вказаної квартири.

Враховуючи, що позов містить вимогу про визнання протиправним рішення про передачу стягувачу спірного майна, скасування реєстрації права власності на спірне майно та поновлення за позивачем реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, виконання рішення по якому в разі задоволення позову можу бути утруднено при поновленні прав позивача, заява про забезпечення позову в частині заборони будь-яких дій щодо виселення ОСОБА_1 з даної квартири підлягає задоволенню.

Однак, вимоги заяви щодо заборони виселення інших осіб, які не є учасниками справи та невизначеного кола осіб задоволенню не підлягають.

Також, суд залишає без задоволення вимогу про заборону на вселення ОСОБА_3 у спірну квартиру, оскільки не надано достатніх та допустимих доказів про намагання останнього вчинити дії щодо вселення до спірної квартири, а факт намагання проникнути до квартири АДРЕСА_1 з приводу якого є звернення до правоохоронних органів є предметом розгляду відділу поліції до якого направлено заяву з ухваленням процесуального рішення згідно норм КПК України.

На підставі викладеного та керуючись п. 4 Постанови ПВС України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 149-153, 260-261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 (Ідн. НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 67,8 кв.м., а також нежитлових приміщень підвалу № ХVI, ХХІ в літ.А-4 в буд.АДРЕСА_1 . Зареєстрованих за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Заборонити будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 (Ідн. НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) з квартири АДРЕСА_1 до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Єніна Лариса Вікторівна, про скасування постанови про передачу майна стягувачу, скасування реєстрації права власності, поновлення реєстрації права власності.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала підлягає виконанню органами або суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав.

Копію ухвали направити для відома та виконання сторонам у справі: приватному виконавцю Близнюкову Ю.В. (м. Харків, м-н. Конституції, 21/2, офіс 3а); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), приватному нотаріусу ХМНО Ємець І.О. ( АДРЕСА_6 ); приватному нотаріусу ХМНО Єніной Л.В. (61166, м. Харків, вул. Космічна, 24-А, 1 під., 1 пов., офіс 1-2); відділу державних реєстраторів Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7).

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова на протязі п?ятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п?ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий: