Номер провадження: 22-ц/813/4589/20
Номер справи місцевого суду: 510/311/19
Головуючий у першій інстанції Гончарова-Парфьонова О. О.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Позивача- ОСОБА_1

Представника позивача- ОСОБА_2

Представника відповідача- Штирбулова Є.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Одеської області, ОСОБА_3

-про визнання рішення Ренійської міської ради незаконним,

- скасування державної реєстрації речового права на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В лютому 2019 році позивач звернувся до суду з позовними вимогами в котрих просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Ренійської міської ради Одеської області від 21.12.2017 року за № 406-У-11 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі( на місцевості) та безоплатну її передачу у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд(присадибну ділянку) у м. Рені. Скасувати державну реєстрацію речового права на земельну ділянку у реєстрі 24375924 від 09.01.2018 року, кадастровий номер :02:001:0237, розташованої у АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовував тим, що з 1992 року він є фактичним користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, відносно якого, на протязі більш п`яті років, ідуть судові спори.

22 жовтня 2014 року рішенням Ренійського районного суду Одеської області було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , донькою ОСОБА_3

03 листопада 2015 року постановою Апеляційного суду Одеської області вказане вище рішення було скасовано.

08 червня 2017 року рішенням Ренійського районного суду Одеської області було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3

11 жовтня 2018 року рішенням Апеляційного суду Одеської області вказане вище рішення також було скасовано.

Станом на сьогоднішній день право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано.

У провадженні Ренійського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за №510/483/17, суддя Бошков І.Д., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Ренійської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку набувальної давності, предметом спору є вказаний будинок.

21 січня 2019 року позивачу стало відомо, що 09 жовтня 2017 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 уклала договір № 252-17т з ПП «Тайзер ЕКСПО Україна», відповідно до якого юридична особа взяла на себе зобов`язання виготовити технічну документацію проекту землевідводу стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

21 грудня 2017 року рішенням Ренійської міської ради № 406-VІІ було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розташованої у АДРЕСА_1 , надано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0608 га, кадастровий номер :02:001:0237, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те,що ОСОБА_3 не є фактичним користувачем вказаної земельної ділянки оскільки в 1990 році житловий будинок АДРЕСА_1 було включено до списку будинків, які підлягали зносу, у зв`язку з вилученням земельної ділянки для громадських потреб, а сім`я, яка там проживала, мала бути виселена.

01 вересня 1992 року ОСОБА_3 погодився з вилученням земельної ділянки та зносом житла і отримав право на благоустроєне житло в побудованому житловому будинку та на грошову компенсацію за знос житлового будинку, надвірних будівель та зелених насаджень. Дане ствердження підтверджується письмовою згодою, що була надана до Ренійської міської ради, відповідно до якої заявники клопотали про надання трьом членам сім`ї (чоловік, дружина, донька) квартири жилою площею відповідно до законодавства, у зверненні було зазначено, що син ОСОБА_1 залишиться мешкати у будинку до зносу з подальшим виділенням йому житла згідно законодавства.

18 вересня 1992 року рішенням Ренійської міської ради № 372 ОСОБА_3 було надано квартиру АДРЕСА_2 , жилою площею 27,8 кв.м, склад сім`ї чоловік ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 . Після отримання цього рішення вказані особи добровільно виселились з житлового будинка АДРЕСА_1 та почали мешкати у новій квартирі.

Саме з цього часу позивач вступив в самостійне управління та володіння житловим будинком.

23 травня 1996 року розпорядженням виконавчого комітету Ренійської міської ради квартира АДРЕСА_2 була передана у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5

24 травня 1996 року вони отримали свідоцтво на право власності на дану квартиру.

Таким чином, позивач вважає, що в зв`язку з вилученням земельної ділянки право користування відносно земельної ділянки у ОСОБА_3 припинилося.

Позивач вважає, що його права були грубо порушені, у наслідок передачі земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_3 так як він є фактичним її користувачем.

У відзиві на позовну заяву представник Ренійської міської ради О.Б. Самбурський просить залишити без задоволення позовні вимоги посилаючись на те, що відсутні докази порушення пав позивача. Зазначає, що Ренійська міська рада відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» діяла в межах своїх повноважень. При цьому посилається на те, що ОСОБА_7 на момент прийняттЯ рішення був власником будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.06.2017 року( а.с.45-49)

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що 15.07.1954 року, за рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 130, йому було надано право на будівництво житлового будинку на спірній земельній ділянці.

15.12.1954 року було укладено договір на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою.

16.10.1991 року було складено акт про закінчення будівництва та прийняття до експлчи житлового будинку.

31.10.1991 року рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради за № 288 затверджено акт вводу в експлуатацію житлового будинку , що розташований на цій земельній ділянці та дозволено МБТІ зареєструвати за ним домоволодіння.

Заявник зазначає, що так як будинок був введений в експлуатацію т а у нього виникло право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки. Право позивача оспорюваним ним рішення не порушено оскільки спірна земельна ділянка йому не передавалась у користування та він не є власником будинку АДРЕСА_1 ( а.с.56-57).

Рішенням Ренійського районного суду одеської області від 28.08.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про визнання рішення Ренійської міської ради незаконним, скасування державної реєстрації речового права на земельну ділянку залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що висновок суду , що у 1954 році відповідачу надано у користування спірну земельну ділянку не відповідає обставинам справи, суд неповно з`ясував обставини по справі та порушив норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН:

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 включений до списку будинків, що підлягают знесенню, у зв`язку із вилученням земельної ділянки для громадських потреб.01ю09ю1992 році відповідач погодився з зносом житла та отримав право на квартиру та грошову компенсацію. Отримавши в 18.09.1992 році квартиру АДРЕСА_2 Червня ОСОБА_3 припинив право користування спірною земельною ділянкою та в подальшому нею користувався позивач. Посилаючись на відсутність правових підстав набуття спірної земельної ділянки проси зхадоволтнити позовні вимоги, а рішення суду скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ по СПРАВІ ;

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши її доводи дійшла до наступного.

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог районний суд виходив з необґрунтованості позову з посиланням на те, що ОСОБА_3 був законним власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а томурішення Ренійської міської ради № 406-VІІ від 21 грудня 2017 року було прийнято з додержанням всіх вимог діючого законодавства за відсутності доказів того, що спірна земельна ділянка було вилучена з користування ОСОБА_3 .

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору на право забудови та безстрокове користування земельною ділянкою від 15 грудня 1954 року ОСОБА_3 було надано право забудови земельної ділянки для житлового будинку спірної земельної діялнки.

16 жовтня 1991 року був складений акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального будинку в АДРЕСА_1 . Забудовником вказано ОСОБА_3 .

Рішенням міськвиконкому від 31 жовтня 1991 року № 288 «Про затвердження акту вводу в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 » акт від 16 жовтня 1991 року про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння гр. ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 житловою площею 36,50 кв.м. було затверджено( 58-61).

Житловий будинок АДРЕСА_1 було включено до списку будинків, які підлягають зносу, та 18 вересня 1992 року рішенням Ренійської міської ради № 372 ОСОБА_3 було надано квартиру АДРЕСА_2 , жилою площею 27,8 кв.м, у складі сім`ї чоловік ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 .

Зазначений будинок не було знесено, земля з користування ОСОБА_3 не вилучалася.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , донькою ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року вказане рішення суду першої інстанції було скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 08 червня 2017 року було скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , проведену реєстраційною службою Ренійського районного управління юстиції в Одеській області 04 лютого 2015 року, згідно рішення Ренійського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року № 510/1578/14, та зобов`язано зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який складається в цілому з літ. А житловий будинок, загальною площею 61 кв. м., житлова 36,5 кв. м., підсобна 24,50 кв. м., літ. Б літня кухня, літ. б льох, літ. В, Г, Ж, З сарай, літ. И вбиральня, огорожа 1-3, 5, спорудження 4.

Вказане рішення суду набрало законної сили 19 червня 2017 року.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

06 липня 2017 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36010297 від 06 липня 2017 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

09 жовтня 2017 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 уклала договір № 252-17т з ПП «Тайзер ЕКСПО Україна», відповідно до якого юридична особа взяла на себе зобов`язання виготовити технічну документацію проекту землевідводу стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

21 грудня 2017 року рішенням Ренійської міської ради № 406-V-ІІ було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається у власність гр. України ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у м. Рені; надано безоплатно у власність гр. України ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0608 га, в тому числі: капітальна 0,0133 га, прибудинкова територія 0,0246 га, ріллі 0,0229 га, кадастровий номер :02:001:0237, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Передання земельних ділянок у приватну власність і постійне користування громадянам та юридичним особам здійснюється із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У статті 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності й господарювання. Вона також закріплює рівність перед законом усіх без винятку суб`єктів права власності та гарантує кожному захист його прав і свобод (ст. 13 конституції України).

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Зазначені положення конституції України безпосередньо втілені у земельному законодавстві. Так, згідно з п. ґ ст. 5 ЗК України до основних принципів земельного законодавства належить забезпечення гарантій прав на землю. Під терміном «гарантія» розуміються спрямовані дії на забезпечення прав на володіння, користування та розпорядження землею всіх без винятку суб`єктів, які є учасниками земельних правовідносин.

Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. До юридичних фактів, на підставі яких виникає, наприклад, право приватної власності на землю, належать: рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; цивільно-правова угода; успадкування земельної ділянки та інше.

Відповідно до вимог частини 1 статті 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом або іншими законами України.

За таких обставин, районний суд дійшов правильного, що рішення Ренійської міської ради № 406-VІІ від 21 грудня 2017 року було прийнято з додержанням всіх вимог діючого законодавства, підстав для відмови у наданні земельної ділянки у власність відповідачу не було, та як рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_3 та передачі її в користування ОСОБА_1 компетентними органами не приймалось.

Доводи апеляційної скарги, що він є користувачем спірної земельної ділянки оцінюються критично за відсутності належних та допустимих доказів.

Само по собі скасування рішень суду щодо набуття права власності на домоволодіння, що розташоване на цій земельній ділянці не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що регулювання земельних відносин є виключною компетенцією місцевої ради.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367,368,374, 375,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28 серпня 2019 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 06.10.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

О.С.Комлева