Справа № 583/2411/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Біленко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», третя особа: Первинна профспілкова організація Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

09.07.2020 відкрито провадження в справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 26.05.1998 вона була прийнята на посаду бухгалтера у цех по виробництву сільськогосподарської продукції Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта», де працювала на різних посадах. Згідно з наказом № 219 від 22.12.2006 позивачку було переведено в межах одного підприємства на посаду економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта».

На початку січня 2019 року співробітником кадрового сервісу НГВУ «Охтирканафтогаз» ОСОБА_4 їй було доведено графік відпусток на 2019 рік. 10.06.2019 згідно із затвердженим графіком вона звернулася до кадрового сервісу з заявою про надання основної відпустки терміном 22 дні. 13.06.2019 ОСОБА_5 особисто під підпис ознайомила її з наказом про надання їй основної відпустки за 2019 рік тривалістю 22 дні починаючи з 24.06.2019.

20.06.2019 ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом № 425-к/тр «Про припинення трудового договору (контракту)» від 20.06.2019 та звільнено з займаної посади без надання щорічної основної відпустки. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2020 у справі № 583/3073/19, яке набрало законної сили 11.06.2020, визнано незаконними та скасовано наказ в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслеєнікова С.В. від 10.04.2019 № 18 «Про зміну істотних умов праці», в частині що стосується ОСОБА_1 , наказ в.о. начальника управління «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наследнікова С.В. № 425-к/мр від 20.06.2019 «Про припинення трудового договору (контракту)» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу та поновлено її на посаді економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу НГВУ Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з 20.06.2019.

Позивачка вказує на те, що у зв`язку з її незаконним звільненням та протиправними діями відповідача, який не надав щорічну основну відпустку, вона не отримала матеріальну допомогу на оздоровлення за 2019 рік, відповідно до положень п. 2.2.29 Колективного договору ПАТ «Укрнафта», в розмірі двох посадових окладів в загальній сумі 20600 грн.

Крім того, позивачка зазначає, що з поважних причин пропустила тримісячний строк на звернення до суду з заявою про вирішення вказаного трудового спору, оскільки після її звільнення із займаної посади вона тривалий час перебувала у пригніченому моральному стані, а потім в судовому порядку вирішувалися її позовні вимоги щодо скасування наказу про звільнення та поновалення на роботі. Вважала, що після поновлення на роботі за рішенням суду відповідач добровільно реалізує її право на відпустку та виплатить допомогу на оздоровлення.

Посилаючись на викладене, позивачка просить: поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду; зобов`язати ПАТ «Укрнафта», в особі відокремленого структурного підрозділу НГВУ «Охтирканафтогаз» надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку за 2019 рік; стягнути з ПАТ «Укрнафта», в особі структурного підрозділу НГВУ «Охтирканафтогаз» на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 20600 грн.

06.08.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 34-41), в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, пославшись на їх необгрунтованість. Зазначив, що позивачка зловживає своїми процесуальними правами, оскільки звернулася до суду з двома позовними заявами з тим самим предметом про стягнення з ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 20600 грн.

Представник відповідача вказує на те, що 20.06.2019 наказом керівника НГВУ «Охтирканафтогаз» № 425-к/тр від 20.06.2019 трудовий договір між ПАТ «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» таОСОБА_1 був припинений у зв`язку з відмовою останньої продовжувати роботу у змінених (нових) умовах відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення ОСОБА_6 відповідач провів з нею повний розрахунок. Так, позивачці була виплачена вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку та компенсація за невикористані дні відпустки до дня звільнення, а саме за 22 календарні дні щорічної основної відпустки за робочий період 26.05.2018 - 2019 pік та за 2 календарні дні щорічної основної відпустки за робочий період з 26.05.2019 по 20.06.2019. ОСОБА_1 не пред`являла претензій щодо розміру та порядку обчислення вказаної компенсаці.

На виконання рішення Охтирського міськрайонного суду від 04.02.2020 у справі № 583/3073/19 наказом НГВУ «Охтирканафтога» ПАТ «Укрнафта» № 60-к/тр від 05.02.2020 ОСОБА_1 поновлено на роботі з 20.06.2019. Крім того, вказаним рішенням суду з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2019 по 04.02.2020 включно.

Представник відповідача зазначав, що у випадку якщо при звільненні, визнаному судом незаконним, працівнику була виплаченаі грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, то після поновлення його нароботі права на використання цих днів відпустки він не має.Законодавством України також не передбачено повернення працівником виплаченихйому коштів за відпустку при звільненні чи зарахування їх в рахунок суми за відпустку, щонадається за період вимушеного прогулу.

Таким чином, від дати поновлення ОСОБА_1 на роботі з 20.06.2019 по 31.12.2019 вона мала право на основну щорічну відпустку у розмірі 13 календарних днів.Крім того, графік відпусток на 2020 рік щодо позивачки не складався, оскільки на момент складання відповідачем вказаного графіку ОСОБА_1 не була працівником НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта».

Представник відповідача вказує на те, що рішення Охтирського міськрайонного суду від 04.02.2020 у справі № 583/3073/19 набрало законної сили 11.06.2020,однак після зазначеної дати ОСОБА_1 , в порушення приписів ст. 10 Закону України «Про відпустки» та ст. 79 КЗпП України, не зверталася до роботодавця із заявою про надання їй відпустки за 2019 рік, а тому ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» на момент поданнявказаного позову жодним чином не порушувало та не порушує права позивачки на відпустку за 2019 рік.

Щодо вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, представник відповідача зазначає, що однією із умов її надання, передбачених п. 2.2.29 Колективного договору ПАТ «Укрнафта», є вихід працівника у основну щорічну відпустку тривалістю не менше 14 календарних днів, а тому враховуючи, що ОСОБА_1 мала право на щорічну відпустку за 2019 рік у розмірі 13 календарних днів, обовязок щодо сплати вказаної матеріальної допомоги у НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» не виник. Крім того, колективним договором не встановлено обов`язку роботодавця щодо проведення компенсації працівникові не виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у році, що минув. Посилання позивачки на положення ст. 97 КЗпП України є безпідставним, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення не є заробітною платою та не входить до її структури, а є матеріальним соціальним благом, пов`язаним з фактичним виходом працівника у відпустку та надається виключно на оздоровлення працівника.Окрім того, питання надання відпусток не відноситься до трудових відносин, а тому відсутня необхідність погоджувати з профспілками накази про надання відпусток. Положеннями Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» чи будь-якого іншого нормативно-правового акту не встановлено обов`язку роботодавця погоджувати з профспілками зазначені накази.

Щодо вимоги про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, саме по собі клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду з вимогами про зобов`язання надати відпустку та виплатити матеріальну допомогу без надання доказів, які підтверджують поважність причин його пропуску, не тягне за собою автоматичного поновлення строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що вимоги про стягнення понесених позивачкою судових витрат є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутній попередній розрахунок витрат на правничу допомогу.

27.08.2020 від позивачки надійшла відповідь на віздзив (а.с. 73-77), в якій на спростування доводів представника відповідача вона пояснила, що при звільненні на підставі наказу № 425-к/тр від 20.06.2019 «Про припинення трудового договору (контракту)» в супереч її бажанню роботодавцем не було надано невикористану основну відпустку за 2019 рік, яка була передбачена відповідним графіком відпусток затвердженим на підприємстві, чим було порушено право не тільки на отримання основної відпустки, але і на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі передбаченому п. 2.2.29 Колективного договору ПАТ «Укрнафта». Будь-які рішення про позбавлення права на відпустку або угоди про відмову від права на щорічну оплачувану відпустку чи про невикористання такої відпустки із примусовою заміною її компенсацією, забороняються законом, оскільки порушують невід`ємне право кожного на відпочинок. Так, для отримання грошової компенсації за невикористану відпустку працівнику має бути надано щорічну відпустку тривалістю не менше ніж 24 календарних дні, а за решту днів цієї щорічної відпустки працівнику за його бажанням уже виплачується грошова компенсація.

10.06.2019 згідно із затвердженим графіком відпусток позивач особисто звернулася до кадрового сервісу НГВУ «Охтирканафтогаз» із заявою про надання їй основної відпустки терміном на 22 дні. Після поновлення позивачки на роботі за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2020 по справі № 583/3073/19, що набрало сили 11.06.2020, вона повторно 13.03.2020 подала письмову заяву до керівника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з проханням надати не використану основну відпустку за 2019 рік з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, на що отримала відмову.

22.09.2020 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. 78-83), в якому він просив відмовтити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснив, що відсутні докази, які б підтверджували факт звернення ОСОБА_1 із письмовою заявою про надання основної відпустки в червні 2019 році та із заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у 2019 році до керівника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ Укрнафта».Зазначив, що ОСОБА_1 в заяві від 13.03.2020 про надання основної відпустки за відпрацьований 2019 рік просила надати відпустку з 06.04.2020 на 18 днів та вказала про готовність повернути нараховану при звільнення компенсацію за невикористані дні відпустки. Проте у відповідача не було можливості надати позивачці відпустку в квітні 2020 року, оскільки рішення Охтирського міськрайонного суду від 04.02.2020 у справі № 583/3073/19 про поновлення ОСОБА_1 на роботі набрало законної сили лише 11.06.2020.Після набрання законної сили вказаним рішенням суду ОСОБА_1 не зверталася до роботодавця із заявою про надання їй відпустки за 2019 рік. Таким чином, ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» на момент поданнявказаного позову не порушувало права позивачки на відпустку за2019 рік. Крім того, наказ про надання основної щорічної відпустки ОСОБА_1 за 2019 рік до моменту її звільнення 20.06.2019 роботодавцем не виносився. Звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом свідчить про визнання нею тієї обставини, що наказ про надання основної щорічної відпустки у червні 2019 року до моменту її звільнення не видавався та заява про надання відпустки у вказаний період до НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» не подавалася. Таким чином, виплачуючи грошову компенсацію при звільненні позивачки в червні 2019 року відповідач діяв у відповідності до приписів закону, оскільки при звільненні працівника роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові грошову юмпенсацію за всі невикористані дні відпустки, обраховані на день звільнення, а тому посилання ОСОБА_1 на примусову виплату їй грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки на день звільнення є необгрунтованими. Надання основної щорічної відпустки і виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не є тотожними поняттями. Так, матеріальна допомога на оздоровлення надається лише за заявою працівника про надання відпустки із вказівкою бажаної дату виходу у відпустку, кількость її днів з проханням про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, за умови дотриманням вимог передбачених пунктом 2.2.29 Колективного договору ПАТ «Укрнафта». Надання основної щорічної відпустки не тягне за собою автоматичну виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. В 2019 році ОСОБА_1 із заявою до відповідача про виплату їй матеріальної допомоги не зверталася.

Крім того, враховуючи умови Колективного договору ПАТ «Укрнафта» про те що матеріальна допомога на оздоровлення надається при фактичному виході у відпустку виключно один раз в календарному році і безпосередньо в той рік у якому здійснюється вихід у основну щорічну відпустку, права на таку матеріальну допомогу за 2019 рік вона не має. ОСОБА_1 може мати право на отримання такої допомоги в 2020 році, але у разі обов`язкового дотриманням умов та порядку її надання, передбачених п.2.2.29 Колективного Договору ПАТ «Укрнафта».

Враховуючи приписи п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження у справі в частині стягнення з ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 20600 грн. за 2019 рік підлягає закриттю, оскільки вказана вимога є предметом розгляду Охтирським міськрайонним судом Сумської області по справа № 583/1202/20.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, з урахуванням заперечень на відзив на позовну заяву.

Представник третьої особи підтримав заявлені позивачкою вимоги.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що наказом в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 20.06.2019 № 425-к/тр ОСОБА_1 була звільнена з посади економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Цього ж дня ОСОБА_1 була ознайомлена із даним наказом, що підтверджується її особистим підписом. (а.с. 8)

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2020 визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. № 18 від 10 квітня 2019 року «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника управління «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В.№ 425-к/мр від 20 червня 2019 року «Про припинення трудового договору (контракту)» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу. Поновлено ОСОБА_1 на посаді економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з 20 червня 2019 року. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи нафтогазовидобувне управління «Охтирканафтогаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 червня 2019 року по 04 лютого 2020 року включно в сумі 80 562 (вісімдесят тисяч п`ятсот шістдесят дві) гривні 98 копійок, без врахування податків. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи нафтогазовидобувне управління «Охтирканафтогаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. У іншій частині позову відмовлено.

11.06.2020 постановою Сумського апеляційного суду рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2020 в даній справі в частині визнання незаконним та скасування наказу в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. від 10 квітня 2019 року за №18 «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 змінено в частині мотивів задоволення вказаної позовної вимоги. В іншій оскаржуваній частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2020 року в даній справі залишено без змін. (а.с. 120-125)

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2020 відкрито провадження по справі № 583/1202/20, провадження № 2/583/406/2 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта», третя особа Первинна профспілкова організація Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання незаконним та скасування наказу.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.09.2020 прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ПАТ «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта», в частині визнання незаконним та скасування наказу в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» Наслєднікова С.В. про скасування щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за 2019 рік, стягнення з відповідача невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 20600 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачкою пропущено встановлений законом строк звернення до суду з поважних причин, а саме у зв`язку з судовим розглядом трудових спорів щодо визнання звільненням незаконним та поновлення на роботі. Враховуючи викладене, попущений строк звернення до суду підлягає поновленню судом у відповідності до вимог ст. 234 КЗпП України.

Відповідно до наказу в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. від 05.02.2020 № 60-к/тр «Про поновлення на роботі» позивачку ОСОБА_1 на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2020 у справі № 583/3073/19 в частині негайного виконання поновлено на роботі на посаді економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу НГВУ «Охтироканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з 20.06.2019, наказано бухгалтерії здійснити негайну виплату ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць. (а.с. 9)

Згідно довідки від 10.06.2020 № 4973 за підписом головного бухгалтера НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» при звільненні на підставі наказу від 20.06.2019 № 425-к/тр ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 22 календарні дні за період з 26.05.2018 по 2019 рік та 2 календарні дні за період з 26.05.2019 по 2020 рік в сумі 8720,91 грн з урахуванням податків. (а.с. 47 ,48)

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно вимог ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

За приписами ч. 1 ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 79 КЗпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

В ч. 3 ст.2 Закону України «Про відпустки» вказано, що право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

За приписами ч.ч. 1, 4 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що виплата роботодавцем грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустки при незаконному звільненні з роботи не може позбавити гарантованого права на відпочинок поновленого на роботі працівника, який виявив бажання скористатися цим правом. Вказана грошова компенсація, отримана працівником внаслідок незаконного звільнення з роботи, при реалізації ним права на відпочинок при поновленні на роботі поверненню не підлягає. Крім того, незаконно звільнений працівник, який був поновлений на роботі, не може бути позбавлений права на відпочинок.

Судом встановлено, що 13.03.2020 ОСОБА_1 направила на адресу НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» заяву про надання їй основної відпустки за 2019 рік тривалістю 18 днів з 06.04.2020 з нарахуванням метеріальної допомоги на оздоровлення. Вказана заява була отримана представником відповідача 17.03.2020 , що підтверджується його особистим підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с. 6, 7)

На підставі вказаної заяви частину основної відпустки за 2019 рік ОСОБА_1 надано не було, що не спростовується представником відповідача.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивачки про порушення її гарантованого права на відпочинок у вигляді надання роботодавцем щорічної основної відпустки, яке підлягає захисту.

Посилання представника відповідача на те, що позивачка починаючи саме з дати набрання законної сили рішенням Охтирського міськрайонного суду від 04.02.2020 у справі № 583/3073/19, із заявою про надання їй відпустки за 2019 рік до роботодавця не зверталася, не спростовує обовязку відповідача надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку за вказаний період.

Щодо позовних вимог про стягнення з ПАТ «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» матеріальної допомоги на оздоровлення, слід зазначити, що підставою для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення є надання відпустки та заява працівника про виплату такої допомоги. Тобто, на час вирішення вимог щодо зобов`язання надати відпустку вимога про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення є передчасною. Таким чином, на даний час підстави для стягнення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні.

Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ПАТ «Укрнафта», в особі відокремленого структурного підрозділу НГВУ «Охтирканафтогаз» надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку за 2019 рік.

Питання про судові витрати підлягає вирішенню на підставі ст. 141 ЦПК України.

За приписами ч.ч 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачкою ОСОБА_1 було понесено судові витрати, повязані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, в загальному розмірі 76 грн (а.с. 69, 71), а також сплачено грошові кошти за надану правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Таким чином, у зв`язку із задоволенням однієї позовної вимоги з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, повязані з вчиненням процесуальних дій в розмірі 1038 грн (2076 грн ?2) та судовий збір на користь держави в розмірі 840 грн.

Разом з тим, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.07.2020 ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі за її позовом до ПАТ «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта», третя особа: Первинна профспілкова організація НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» про зобовязання вчинити певні дії. Враховуючи відмову в задоволенні однієї заявленої вимоги, з позивачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку за 2019 рік.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (, Україна, Сумська область, м. Охтирка, вул. Київська, 119) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування судових витрат 1038 грн (одну тисячу 38 грн).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (, Україна, Сумська область, м. Охтирка, вул. Київська, 119) судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.) в прибуток держави.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.) в прибуток держави.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішеня складене 06 жовтня 2020 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області В.М. Ільченко