ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Альфа-Банк

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Альфа-Банк), державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни, третя особа ОСОБА_3 ) про скасування запису про право власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 25 червня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений іпотечний договір № 565, на підставі якого останні передали в іпотеку банка у якості забезпечення іпотекодавцем ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання відновлювальної лінії № 07.1/171-7 від 25 червня 2007 року, укладеним з банком і ОСОБА_1 , нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

31 січня 2019 року державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45353849 від 04 лютого 2019 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис № 30133076, на підставі якого право власності на вказану квартиру зареєстроване за AT «Укрсоцбанк».

Вважають, що право власності за банком зареєстроване незаконно, оскільки іпотечний договір укладений в період дії редакції Закону України «Про іпотеку» від 12 травня 2006 року, яка передбачала позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між сторонами іпотечного договору, у порядку, встановленому статтею 37 Закону, згідно, якої договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а ним вважається і відповідне застереження в іпотечному договорі), який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності.

В іпотечному договорі визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: п.4.6.1 на підставі рішення суду; п.4.6.2 виконавчого напису нотаріуса; п. 4.6.3. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; п.4.6.4. шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»

Серед вказаних способів відсутній такий, що надає право банку задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Укладаючи у 2007 році іпотечний договір, вони не узгоджували з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, а лише надавали згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Вказують, що не отримували письмової вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року.

Вважають, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира є єдиним місцем їх постійного проживання, на праві власності іншого житлового майна вони не мають, а загальна площа квартири становить 50.7 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу № 1951 від 30 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. квартира АДРЕСА_1 , відчужена ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції), ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просили суд визнати незаконним і скасувати запис про право власності № 30133076 від 31 січня 2019 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме на підставі рішення державного реєстратора Волос О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:45353849 від 04 лютого 2019 року, на підставі якого зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за AT «Укрсоцбанк».

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30133076 від 31 січня 2019 року (індексний номер 45353849 від 04 лютого 2019 року), вчинений державним реєстратором обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В., щодо державної реєстрації права власності за АТ«Укрсоцбанк» () на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, АТ «Укрсоцбанк» при подачі заяви про державну реєстрацію права власності та державним реєстратором обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. не дотримано умов іпотечного договору, вимог, визначених Законом України «Про іпотеку».

Не погодившись з рішенням суду, АТ Укрсоцбанк (правонаступником якого є АТ Альфа-Банк) посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно та є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку», аналогічні висновки викладено в постанові Верховного суду від 12 липня 2018 року у справі №372/977/16, постанові Верховного суду від 13 червня 2018 року у справі №645/5280/16-ц, постанові Верховного суду від 31 січня 2018 року у справі №910/6592/16, в постанові Верховного суду від 23 січня 2018 року у справі №760/16916/14-ц.

Судом першої інстанції невірно застосовано норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дані норми не застосовуються до позасудового врегулювання спору, як такого, що є добровільним способом врегулювання, а не примусовим.

Звертає увагу на відсутність реєстраційної справи на підставі якої проведена державна реєстрація відповідного права.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачів ОСОБА_4 зазначив, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і АКБ «Укрсоцбанк» укладений договір іпотеки № 565, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку банка у якості забезпечення іпотекодавцем ОСОБА_1 виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної лінії № 07.1/171-7 від 25 червня 2007 року, укладеним з банком і ОСОБА_1 , нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м, яка належала їм на праві спільної часткової власності (по Ѕ) (а.с. 14-16).

Пунктом 6.4. іпотечного договору визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором стягувача, а саме: на підставі рішення суду (п. 4.6.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 4.6.2); шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6.4).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07 лютого 2019 року, 31 січня 2019 року державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45353849 від 04 лютого 2019 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №30133076, на підставі якого право власності на вказану квартиру зареєстроване за AT «Укрсоцбанк» (а.с. 12).

30 липня 2019 року квартира АДРЕСА_1 на підставі договору-купівлі продажу № 1951, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., відчужена ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що позивачі у справі зареєстровані у спірній квартирі, яка використовується ними як місце їх проживання.

В матеріалах справи знаходяться вимоги повідомлення, адресовані позивачам про сплату заборгованості за кредитним договором, та повернуті поштою, у зв`язку із закінченням терміну зберігання 08 листопада 2018 року (а.с. 52-56). У цих повідомленнях не вказано про строки виконання боржниками зобов`язання.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи

на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буле встановлено порушення норм процесуального права, які є обов язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що відповідачами у цій справі позивач зазначив АТ «Укрсоцбанк» та державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. При цьому власника спірної квартири в якості відповідача (співвідповідача) залучено у вказаній справі не було.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі

є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні

і юридичні особи, а також держава.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала

чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних

чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь

у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору

є однорідні права і обов`язки.

Згідно частини першої-другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження

до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду

у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

У цій справі спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачами та третьою особою) у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки квартиру позивача.

Заявляючи позовні вимоги лише до АТ «Укрсоцбанк» та державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О. В., позивачі не звернули увагу на те, що правочин, на підставі якого фізична особа набула право власності на іпотечне майно, є чинним. Позивачі не заявляли вимоги щодо визнання його недійсним та не пред`являли вимог до нового власника квартири. При цьому рішення суду про визнання незаконним та скасування запису про право власності, прямо впливатиме на права власника спірної квартири.

Отже належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. співвідповідачем (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18).

Таким чином, оскільки належне вирішення цього спору без залучення відповідачем (співвідповідачем) власника спірної квартири ОСОБА_3 , є неможливим, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно із ч. 5 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь скаржника у розмірі по 1 152,60 грн., з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Альфа-Банк задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Альфа-Банк судовий збір у розмірі по 1 152,60 грн., з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида