Ухвала

05 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 761/21893/18

провадження № 61-13945ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Одарченко Наталія Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати договір довічного утримання від 23 вересня 2014 року № 1078, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсним; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 11 вересня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві, індексний номер: 26691467, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 серпня 2014 року, номер запису про право власності: 6967535, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 на ім`я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,8 кв. м; визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом ОСОБА_4 від 23 червня 2009 року, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 16 січня 2019 року в задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 12 серпня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Визнав частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 11 вересня 2014 року реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, індексний номер 26691467, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 серпня 2014 року, номер запису про право власності 6967535, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 на ім`я ОСОБА_3 , на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44,8 кв. м. Визнав частково недійсним договір довічного утримання від 23 вересня 2014 року № 1076, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в частині 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44,8 кв. м. Визнав за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за заповітом ОСОБА_4 від 23 червня 2009 року, а саме на 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року (повний текст якої складено 21 серпня 2020 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити на новий розгляд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та постановах Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі № 201/17947/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також, заявник вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 3,4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, зокрема, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, касаційне провадження у даній справі необхідно відкрити та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року.

Витребувати з Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу № 761/21893/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Одарченко Наталія Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору довічного утримання.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко