ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7229/20 Справа № 210/1980/20 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря ЗаворотногоК.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг на рішення Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Арселор Міттал Кривий Ріг про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 13 березня 1995 року від нещасного випадку, який трапився при виконання трудових обов`язків на дільниці №1 шахти ім. Кірова Рудоуправління імені Кірова, правонаступником якого є ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг, загинув її батько ОСОБА_2 . Смерть настала внаслідок його травмування електровозним складом, який рухався по західному польовому штреку. Після смерті батька вона переносить тяжкі моральні страждання, оскільки на час смерті батька їй навіть не виповнилося одного року, але коли вона подорослішала і зрозуміла, що втратила батька, дуже сумувала з цього приводу. Все дитинство вона усвідомлювала, що на відміну від інших дітей була позбавлена батьківської турботи та матеріальної підтримки. Після смерті батька істотно погіршився матеріальний стан сім`ї, оскільки його заробіток був основним джерелом доходу. Неспроможність в повній мірі задовольнити свої нагальні життєві потреби, обмеження у здобутті якісної освіти, завдали їй додаткових моральних переживань. Вважає, що відповідачем їй завдано моральної шкоди. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька 275000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві 275000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг в дохід держави судовий збір в сумі 2750 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг просить рішення суду від 15 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 (а.с.6).

ОСОБА_2 працював у Рудоуправлінні імені Кірова на шахті ім.Кірова, дільниця №1 підземним гірником другого розряду (а.с.4).

Відповідно до Акту №3-3 (форма Н-1) про нещасний випадок від 23 березня 1995 року: по наряду начальника дільниці №11 гірноробочій ОСОБА_3 разом з гірноробочим, який має права машиніста бурової установки ОСОБА_4 виконували роботи з буріння глибоких свердловин на дільниці, в блоці 103 горизонту 945 метрів. Після виконання наряду, о 15:00 годині вони продовжили напрямок по горизонту 955 метра на поверхню. О 15:45 годин вони зупинилися на сполученні заїзду 95 осі для пропуску електровозного складу, який рухався по західному штреку. Коли повз них проходив другий вагон, ОСОБА_3 раптово спробував сісти на вагон складу, який рухався, в результаті чого, він був притиснутий вагоном до кріплення західного польового штреку з негабаритного боку (а.с.4, 5).

Причиною нещасного випадку у п.11.3 Акту визначено порушення виробничої дисципліни, що виразилося у спробі сісти на вагон складу, що рухається. У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував (а.с.4, 5).

Смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 31 рік (а.с.3).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на їх законність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, у зв`язку з якими у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальністю за заподіяння моральної шкоди (наприклад, стаття 49 Закону «Про інформацію», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону України «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону України «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

За змістом статті 440-1 ЦК Української РСР заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року).

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини.

Згідно з пунктом 5 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, яка діяла на момент нещасного випадку) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 (а.с.6).

ОСОБА_2 працював у Рудоуправлінні імені Кірова на шахті ім.Кірова, дільниця №1 підземним гірником другого розряду (а.с.4).

Відповідно до Акту №3-3 (форма Н-1) про нещасний випадок від 23 березня 1995 року: по наряду начальника дільниці №11 гірноробочій ОСОБА_3 разом з гірноробочим, який має права машиніста бурової установки ОСОБА_4 виконували роботи з буріння глибоких свердловин на дільниці, в блоці 103 горизонту 945 метрів. Після виконання наряду, о 15:00 годині вони продовжили напрямок по горизонту 955 метра на поверхню. О 15:45 годин вони зупинилися на сполученні заїзду 95 осі для пропуску електровозного складу, який рухався по західному штреку. Коли повз них проходив другий вагон, ОСОБА_3 раптово спробував сісти на вагон складу, який рухався, в результаті чого, він був притиснутий вагоном до кріплення західного польового штреку з негабаритного боку (а.с.4, 5).

Причиною нещасного випадку у п.11.3 Акту визначено порушення виробничої дисципліни, що виразилося у спробі сісти на вагон складу, що рухається. У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував (а.с.4, 5).

Смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 31 рік (а.с.3).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_5 просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька 275000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, на підставі ст. 440-1 ЦК Української РСР (а.с.1, 2).

Встановлено, нещасний випадок з батьком позивача - ОСОБА_3 стався 13 березня 1995 року.

На момент настання нещасного випадку, який стався з ОСОБА_3 , були чинними Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року.

Відповідно до пункту 4 Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я (надалі потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги померлому (членам сім`ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується моральна шкода.

Згідно з пунктом 11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Таким чином, діючим на час настання нещасного випадку з батьком позивача, законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї потерпілого, а статтею 440-1 ЦК Української РСР була передбачена можливість відшкодування моральної шкоди лише тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, на підставі ст. 440-1 ЦК Української РСР.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг - задовольнити.

Рішення Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Арселор Міттал Кривий Ріг про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Арселор Міттал Кривий Ріг про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді