Постанова

Іменем України

05 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 702/1103/17

провадження № 61-7890св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року у складі судді Діденко Т. І. та постанову апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації»), державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації (далі - державний реєстратор) про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та скасування державної реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2010 року, укладеного між відповідачами, посвідченого приватним нотаріусом, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на зазначене майно проведена 10 січня 2012 року, реєстраційний № 11466014.

Зазначала, що на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року (справа № 702/978/13-ц) вона є власником 15/28 частин вказаного будинку в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її право власності зареєстроване державним реєстратором 28 липня 2015 року.

Отже, на один і той же житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є записи про державну реєстрацію права власності і на цілий будинок, і на 15/28 частин, що перевищує 100 %.

Вважає, що з урахуванням рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року вона та відповідач мають право на ідеальні частки в будинку: вона (позивач) - на 15/28 частин; відповідач - на 13/28 його частин.

З урахуванням наведеного, просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами від 02 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1891, в частині купівлі-продажу 15/28 частин цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами;

- скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 15/28 частин вказаного будинку, що проведена Монастирищенським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 10 січня 2012 року, реєстраційний № 11466014.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами від 02 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О.М. та зареєстрований у реєстрі за № 1891, в частині купівлі-продажу 15/28 частин цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 15/28 частин будинку АДРЕСА_1 , проведену Монастирищенським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 10 січня 2012 року, реєстраційний № 11466014.

Залишено чинною реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 13/28 частин будинку на підставі договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами від 02 листопада 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1891.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 250,00 грн відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 аргументована тим, що суди розглянули справу без її участі та участі її представника, без повідомлення про час і день розгляду справи.

Суди обох інстанцій не врахували, що відповідно до статті 388 ЦК України вона є добросовісним набувачем житлового будинку.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та скасування державної реєстрації.

Витребувано із Монастирищенського районного суду Черкаської області зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно договором купівлі-продажу від 02 листопада 2010 року ОСОБА_3 відчужила на користь ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 0,1561 га, кадастровий номер 010010419.

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав № 32806820 Монастирищенське виробниче комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 10 січня 2012 року провело державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2010 року № 1891, форма власності - приватна, частка - 1/1.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року в справі № 702/978/13-ц визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 12 жовтня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу після смерті ОСОБА_5 , за реєстровим № 2851. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 15/28 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано від набувача майна ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належне їй майно, а саме: 15/28 частин зазначеного житлового будинку.

Вказане рішення суду набрало законної сили 26 травня 2015 року.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 серпня 2015 року № 42322310 за ОСОБА_1 28 липня 2015 року зареєстроване право приватної спільної часткової власності в розмірі частки - 15/28 житлового будинку на АДРЕСА_1 на підставі рішення Монастирищенського районного суду від 10 березня 2015 року, номер запису про право власності від 28 липня 2015 року № 10813280. У розділі додаткові відомості витягу є запис: «Запис в РПВН (11466014) не погашено. Погашення запису не передбачено чинним законодавством».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною другою статті 16, статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Крім того, норми вищезазначеної статті передбачають реституцію, що полягає в поверненні сторін правочину, який визнано недійсним, у первісний стан, і застосовується лише за умови наявності між сторонами укладеного договору, який зокрема, визнано недійсним.

За змістом статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено право на відмову у державній реєстрації прав та обтяжень за умови наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування згідно рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Установивши, що рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане приватним нотаріусом ОСОБА_3, яке було підставою для укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу спірного будинку, визнано за ОСОБА_1 право власності на 15/28 частин зазначено будинку та витребувано від набувача майна ОСОБА_2 на користь позивача належне їй майно, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано визнав недійсним оспорюваний договір у частині купівлі-продажу 15/28 частин спірного будинку та скасував реєстрацію права власності на вказану частину нерухомого майна за відповідачем.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що вона не була повідомлена судами про день і час розгляду справи та розгляд справи проведений без її участі та участі її представника, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи на а. с. 231 наявна заява ОСОБА_6 , що подана до суду першої інстанції в день судового засідання 23 листопада 2018 року, в якій вона просить справу розглядати без її участі та без участі представників, позов підтримує, копію рішення просить направити в порядку, передбаченому законом.

Про розгляд справи в апеляційному суді 13 березня 2019 року повідомлено особисто ОСОБА_2 та її адвоката.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона є добросовісним набувачем, колегія суддів також відхиляє з підстав, наведених вище..

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо встановлення обставин справи, їх оцінки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук