МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/8207/20
Пр. №2/521/2630/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Карачковському П.П., за участю:

представника позивача Петрікєєва Б.Б.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Сєдової Л.П.,

представника третьої особи Кудікової Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: територіальний відділ Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

У травні 2020 року Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (далі орган опіки та піклування МРА ОМР), який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: територіальний відділ Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, посилаючись на те, що відповідачі у справі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 2011 року Дубинською сільською радою Савранського району Одеської області. В період шлюбу у подружжя народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначав, що на контролі органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться питання щодо відібрання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від їх батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення батьківських прав.

Мати дітей ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом з дітьми в квартирі АДРЕСА_1 . Разом з ними проживає без реєстрації батько дітей ОСОБА_2 , який зареєстрований в с. Слюсарево Савранського району Одеської області.

Позивач вказував, що відповідно до наказів служби у справах дітей Одеської міської ради від 14 червня 2018 року №131, №132, №133 малолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувають на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, як діти, які проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

З метою соціального захисту дітей, спеціалісти служби у справах дітей Одеської міської ради систематично відвідували родину ОСОБА_6 . Під час відвідувань було встановлено, що в квартирі неналежні умови для виховання та розвитку дітей, оскільки в квартирі було брудно та був неприємний запах. Квартира потребує ремонту.

Позивач вказував, що, відповідно до повідомлення КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» від 13 травня 2020 року №438/10-С, 09 травня 2020 року бригадою швидкої медичної допомоги в супроводі матері доставлена та госпіталізована до відділення анестезіології та інтенсивної терапії ОСОБА_4 , 21 травня 2016 року, з діагнозом: кататравма, забій голови, струс головного мозку, забій органів грудної клітини та черевної порожнини. Дитина отримала травми внаслідок падіння з балкону 4 поверху власної квартири.

13 травня 2020 року з метою з`ясування обставин, спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради був здійснений вихід за місцем проживання родини ОСОБА_6 та встановлено, що умови проживання визнані незадовільними. Батьки не здійснили жодного заходу щодо поліпшення умов для розвитку та виховання дітей. Під час бесіди з матір`ю, ОСОБА_1 , було встановлено, що 09 травня 20020 року малолітня ОСОБА_4 , 2016 року народження, залишилась без належного догляду, перехилилась через перила балкону та випала з четвертого поверху.

Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дітей було встановлено, що проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 разом з батьками загрожує їх життю та здоров`ю. Діти не забезпечені належними умовами та доглядом відповідно до віку.

В результаті, малолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були невідкладно доставлені до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».

19 травня 2020 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядженням за №190/01-06 від 19 травня 2020 року «Про відібрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дітей до державного закладу на повне державне забезпечення». Відповідно до вимог ст. 170 СК України протягом доби було направлено до Одеської місцевої прокуратури супроводжувальний лист.

Посилаючись на порушення прав дітей, позивач просив суд відібрати малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у їх батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; стягнутиз ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 25 травня 2020 року, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини; стягнути з ОСОБА_7 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 25 травня 2020 року, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.

Ухвалою суду від 02 червня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 73-74).

Ухвалою суду від 28 липня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 105-106).

Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє на підставі довіреності від 14 січня 2020 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити (а.с. 67).

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник, діюча за дорученням для надання безоплатної вторинної допомоги від 05 серпня 2020 року та за ордером від 06 серпня 2020 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні (а.с. 113, 114, 115).

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Одеської міської ради, діюча за довіреністю від 02 січня 2020 року, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити (а.с. 103).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 170 Сімейного кодексу України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Судом встановлено, що батьками малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 13, 14, 15).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 2011 року Дубинською сільською радою Савранського району Одеської області, що підтверджується копіями їх паспортів (а.с. 16-17, 18-21).

З матеріалів справи вбачається, що мати дітей ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом з дітьми в квартирі АДРЕСА_1 . Разом з ними проживає без реєстрації батько дітей ОСОБА_2 , який зареєстрований в с. Слюсарево Савранського району Одеської області.

Судом встановлено, що відповідно до наказів служби у справах дітей Одеської міської ради від 14 червня 2018 року №131, №132, №133 малолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувають на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, як діти, які проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с. 22, 23, 24).

Відповідно до акту обстеження умов проживання родини Неурових від 30 травня 2018 року, спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради встановлено, що в квартирі неналежні умови для виховання та розвитку дітей, оскільки в квартирі брудно та неприємний запах. Квартира потребує ремонту (а.с. 25-26).

Відповідно до повідомлення КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» від 13 травня 2020 року №438/10-С вбачається, що 09 травня 2020 року бригадою швидкої медичної допомоги в супроводі матері була доставлена та госпіталізована до відділення анестезіології та інтенсивної терапії малолітня ОСОБА_4 , 21 травня 2016 року, з діагнозом: кататравма, забій голови, струс головного мозку, забій органів грудної клітини та черевної порожнини. Дитина отримала травми внаслідок падіння з балкону 4 поверху власної квартири (а.с. 27).

Встановлено, що 13 травня 2020 року спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради був здійснений вихід за місцем проживання родини ОСОБА_6 та встановлено, що умови проживання визнанні незадовільними (а.с. 27а).

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 09 травня 2020 року вона вийшла на пару хвилин, а малолітня ОСОБА_4 , 2016 року народження, вийшла на балкон, перехилилась через перила балкону та випала з четвертого поверху (а.с. 28).

Відповідно до актів проведення оцінки рівня безпеки дітей від 13 травня 2020 року було встановлено, що проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 разом з батьками загрожує їх життю та здоров`ю. Діти не забезпечені належними умовами та доглядом відповідно до віку (а.с. 29-34, 35-41, 42-48).

В результаті зазначеного, малолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були невідкладно доставлені до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».

Встановлено, що на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради за №190/01-06 від 19 травня 2020 року «Про відібрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дітей до державного закладу на повне державне забезпечення» службою у справах дітей Одеської міської ради були здійснені заходи щодо негайного відібрання малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , малолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були тимчасово влаштовані до державного закладу на повне державне забезпечення (а.с. 7-9).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч. 4 зазначеної статті, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Як встановлено судом, відповідачі не піклуються про здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток своїх дітей, не цікавляться їх навчанням та підготовкою до самостійного життя, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, ніякої участі в їх утриманні та вихованні не приймають, як цього вимагає ст. 150 СК України, тобто ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

За змістом ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09).

Суд вважає, що позивач довів той факт, що сім`я Неурових неблагополучна та у найкращих інтересах дітей є забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі поки батьки не виправляться .

Що стосується твердження представника відповідачки про те, що відповідачі стали на шлях виправлення, то суд вважає, що дані дії є позитивними, але на даний час недостатніми.

За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Отже, позивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги відповідають інтересам малолітніх дітей.

Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до вимог ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

При задоволенні позову щодо відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів.

У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідачів з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 необхідно стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повнолітнього віку, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 25 травня 2020 року та з перерахуванням коштів на особистий рахунок кожної дитини.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 1681,60 грн., який позивачем при зверненні до суду сплачено не було, оскільки він звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 840,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.170,182 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12,13, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: територіальний відділ Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Відібрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий в квітні 2012 року Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрованої по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 25 травня 2020 року, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дітей.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 26 жовтня 1999 року Савранським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрованого в с. Слюсарево Савранського району Одеської області, аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 25 травня 2020 року, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дітей.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий у квітні 2012 року Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрованої по АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 26 жовтня 1999 року Савранським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрованого в с. Слюсарево Савранського району Одеської області, на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Допустити негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08 жовтня 2020 року.

Суддя: О.М. Сегеда