Справа № 552/3289/20
09.10.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого - судді Самсонової О.А.,
секретар судового засідання - Горошко О.О.,
учасники справи та їхні представники:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін»,
представник позивача - Блащак Роксолана Володимирівна,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач ТОВ «Веллфін» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики.
В позовній заяві посилався на те, що 22 червня 2017 року між ТОВ "Веллфін" та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів в електронній формі № 211809, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у позику грошові кошти у сумі 1500,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок строком на 30 днів, зі сплатою відсотків у розмірі відповідно до п. 1.5 договору, а саме зобов`язувалася сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.3 цього договору.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в спрощеному провадженні без повідомлення сторін.
Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленою про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавала.
Будь-яких клопотань, інших заяв по суті спору або з процесуальних питань сторони суду не подавали.
Оскільки відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подала, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 22 червня 2017 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів № 211809 в електронній формі строком на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі відповідно до п. 1.5 договору, а саме сплати позичальником відсотків за користування позикою в розмірі 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.3 цього договору (а.с.19-23).
При цьому посилання позивача на те, що вказаним договором позики передбачено сплату 1,9% додатково до основних процентів від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.3. цього договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, не ґрунтуються на наявних у справі доказах.
На виконання умов договору позики, 22 червня 2017 року ТОВ «Веллфін» через оператора послуг платіжної інфраструктури WAY FOR PAY перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_2 1500 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає послуги з переказу коштів ТОВ «Веллфін» відповідно до договору № ВП-180516-3, укладеного 18 травня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с. 25-27).
Відповідно до графіку розрахунків за договором позики № 211809 від 22 червня 2017 року сукупна вартість позики на 22 липня 2017 року складає 2356,50 грн. (1500 грн. - сума по договору + 856,50 грн. - сума до сплати процентів) (а.с. 23).
З наведеного вбачається, що підставами позовних вимог ТОВ «Веллфін» є неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору позики, укладеного в електронній формі шляхом направлення заявки для отримання позики та отримання грошових коштів від ТОВ «Веллфін» у вигляді позики на платіжну картку, які вона не повернула у строк та в порядку, що встановлені договором.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень ст. ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року (надалі в рішенні - Закон № 675-VIII), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.
Прийнявши позитивне рішення, ТОВ «Веллфін» 22 червня 2017 року через ТОВ ВК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з яким у позивача укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року, здійснило переказ 1500,00 грн. на платіжну картку ОСОБА_2 .
Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики.
У п. 3.1 Договору позики сторони погодили, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься відповідно до графіку розрахунків (а.с. 19-23).
За встановлених обставин укладення Договору позики та не виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань щодо повернення позики та нарахованих відсотків за користування коштами, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики в розмірі 1500,00 грн.
За положеннями ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 211809 від 22 червня 2017 року ТОВ «Веллфін», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі до 05 січня 2017 року.
Таким чином, позикодавець ТОВ «Веллфін» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 05 січня 2017 року. Після закінчення строку його дії, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.
Суд критично оцінює довідку щодо заборгованості за договором позики № 211809 від 22 червня 2017 року, оскільки із неї не вбачається порядку щоденного нарахування відсотків та прострочених відсотків, тобто дана довідка містить лише загальну суму без наведення розрахунку.
Тому суд обраховує заборгованість за відсотками за період з 22 червня 2017 року по 22 липня 2020 року (30 днів) наступним чином:
відсотки за 1-й день:
1500 грн. / 100 х 1,9 = 28,50 грн., що є меншим ніж 30 грн., тому згідно п.1.5. договору позики відсотки за перший день складають 30 грн.;
відсотки за 2-й - 30-й день:
1500 грн. / 100 х 1,9 х 29 дн. = 826,50 грн.;
відсотки всього за 30 днів:
30 грн. + 826,50 грн. = 856,50 грн.
Вказана сума відсотків в повній мірі відповідає графіку розрахунків, який передбачає розмір відсотків до сплати - 856,50 грн. (а.с.23).
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за основними та додатковими процентами за користування позикою за період з 23 липня 2017 року по 15 липня 2020 року задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за договором в розмірі 1500,00 грн., відсотки у розмірі 856,50 грн., а всього за договором - 2356,50 грн.
В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог.
Оскільки судом позов задоволено на 3,7%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 77,77 грн. на відшкодування понесених судових витрат.
Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2434,27 грн.
Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за договором позики від 22 червня 2017 року № 211809 в розмірі 2356,50 грн., на відшкодування понесених судових витрат - 77,77 грн., а всього стягнути 2434,27 грн. (дві тисячі чотириста тридцять чотири гривні двадцять сім копійок).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», місцезнаходження: м.Київ, вул.Героїв Севастополя, 48, ,

відповідач - ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне судове рішення виготовлено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий О.А.Самсонова