Ухвала

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 756/13348/13-ц

провадження № 61-11779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора міста Києва,

відповідачі: Київська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року у складі судді Тітова М. Ю. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2014 року у складі колегії суддів: Шиманського В. Й., Борисової О. В., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року заступник прокурора міста Києва звернувся з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки.

На обґрунтування позову заступник прокурора міста Києва зазначив, що рішенням Київської міської ради від 09 липня 2009 року № 880/1936 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЖ 912739.

30 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, на підставі якого ОСОБА_2 видано державний акт на право власності серії ЯЖ 912831.

Згідно із Програмою розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 806/3381, спірну земельну ділянку віднесено до озеленених територій загального користування міста Києва (існуючі парки).

Вважаючи, що прийняте рішення Київської міської ради, видані державні акти на право власності на земельну ділянку та укладений договір купівлі-продажу не відповідають вимогам чинного законодавства, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд:

визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року №880/1936;

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 912739 від 24 вересня 2009 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 912831 від 10 червня 2010 року;

відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року № 880/1936 «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року № 880/1936, оскільки спірну земельну ділянку надано за відсутності затвердженої містобудівної документації та без обов`язкової державної експертизи проекту відведення спірної земельної ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним виданого ОСОБА_1 державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, державного акта на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_2 , відновлення становища, яке існувало до порушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2009 року в момент його вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дотримано вимог статті 203 ЦК України, а тому підстави визнання його недійсним відсутні.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2014 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 912739, зареєстрований 24 вересня 2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради за № 04-7-02249.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0845 га, кадастровий номер :78:306:0023, посвідчений приватним нотаріусом Мисан А. О. та зареєстрований в реєстрі за № 957.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 912831, зареєстрований 10 червня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 04-7-02573.

Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :78:306:0023.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині та задовольняючи позов у цій частині, дійшов висновку, що позовні вимоги, в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, фактично, є похідними від позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року № 880/1936, а тому вони також підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2017 року представник особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 зазначає, що 23 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Висоцькою С. І., про що зроблено відповідний запис у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 91283.

09 лютого 2016 року ОСОБА_3 , реалізуючи свої права як власника земельної ділянки, дізналась, що жодних юридично значимих дій щодо вказаної земельної ділянки вона вчинити не може, оскільки на ділянку був накладений арешт Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 41437139 від 10 січня 2014 року, виданої відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві).

Подавши до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві заяву про скасування вказаного арешту, ОСОБА_3 отримала відповідь про відмову у її задоволенні із роз`ясненням можливості звернення до суду в порядку статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року у справі № 756/5657/16-ц позов ОСОБА_3 задоволено частково та зобов`язано ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві зняти арешт із спірної земельної ділянки. Однак рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва задоволено, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 .

З тексту рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року, заявнику стало відомо про рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2014 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладеного 30 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради спірної земельної ділянки.

Представник заявника вважає, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі впливають на права та обов`язки ОСОБА_3 , ухвалені з порушенням норм процесуального права, оскільки її як власника спірної ділянки не було залучено до участі у справі.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року від заступника прокурора міста Києва надійшло письмове заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3 . У заперечені зазначено, що доводи особи, яка подала касаційну скаргу,є безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій скасуванню не підлягають. Вказав, що згідно з витягом із державного земельного кадастру станом на 05 вересня 2013 року, власником спірної земельної ділянки був ОСОБА_2 Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 проведена лише 22 липня 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2014 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України27 лютого 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року касаційне провадження у справі поновлено.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження.

Суди встановили, що рішенням Київської міської ради від 09 липня 2009 року №880/1936 передано у власність земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

24 вересня 2009 року на підставі зазначеного рішення Київської міської ради відповідачу ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №912739.

30 вересня 2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан А. О., зареєстрований у реєстрі за № 957, відповідно до умов якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :78:306:0023, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

10 червня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Звертаючись з касаційною скаргою до суду ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуваними судовими рішеннями порушено її законні права та інтереси, оскільки 23 червня 2010 року вона придбала у ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 324 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подання касаційної скарги), визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таке ж положення міститься у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України у чинній редакції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

У касаційні скарзі ОСОБА_3 зазначає, що її право власності на земельну ділянку підтверджується договором купівлі - продажу спірної земельної ділянки від 23 червня 2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Висоцькою С. І., та зареєстровано шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру правочинів. Крім того, у зв`язку із проведенням державної реєстрації правочину, нотаріус на державному акті ЯЖ № 912831, який видано на ім`я ОСОБА_2 , вчинив нотаріальний напис про перехід права власності до ОСОБА_3 .

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо вирішення оскарженими рішеннями судів попередніх інстанцій питання про її права є необґрунтованими.

Відповідно до статті 657 ЦК України (у редакції станом на 23 червня 2010 року) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 334 ЦК України (у редакції станом на 23 червня 2010 року) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України у редакції станом на 23 червня 2010 року).

Відповідно до частини першої, другої, шостої статті 126 ЗК (у редакції станом на 23 червня 2010 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.

При набутті права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди щодо відчуження земельної ділянки чи свідоцтва про право на спадщину державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до пункту 14 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 (у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки), у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Права власності, постійного користування». Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку.

З системного аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що для набуття у власність земельної ділянки у 2010 році, яка є нерухомим майном, недостатньо було лише факту укладення договору купівлі - продажу, який засвідчено нотаріально, і його реєстрації. Для виникнення такого права набувач повинен був здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі реєстрація договору купівлі продажу, здійснена 23 червня 2010 року приватним нотаріусом у Державному реєстрі правочинів, та вчинення нотаріусом напису на державному акті на земельну ділянку, виданого на ім`я попереднього власника ( ОСОБА_2 ), про перехід права власності, не замінює собою державної реєстрації цього права, з якою закон (стаття 125 ЗК України у редакції, чинній станом на 23 червня 2010 року) пов`язує момент виникнення права на земельну ділянку.

Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України повинен враховуватись при вирішенні справи, що є предметом касаційного перегляду.

Доказів, які б підтверджували проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 до моменту пред`явлення заступником прокурора міста Києва позову в цій справі (20 вересня 2013 року) і на час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанцій, не надано. Таким чином, ОСОБА_3 , яка не здійснила державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, не набула права власності на це нерухоме майно на час звернення заступника прокурора міста Києва з позовом до суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи, що із касаційною скаргою звернулася особа, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої оскаржуваними судовими рішеннями не вирішувалися, оскільки ОСОБА_3 не набула права власності на спірну земельну ділянку до моменту звернення заступника прокурора міста Києва з позовом до суду (до 20 вересня 2013 року) і на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2014 року до закінчення касаційного провадження у справі, а касаційне провадження підлягає закриттю, то виконання зупинених судових рішень необхідно поновити.

Керуючись статтями 260, 396, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , поданою її представником ОСОБА_4 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2014 року закрити.

Поновити виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. М. Русинчук

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков