КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4605/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною адвоката Єгорова Олександра Федоровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року у складі судді Піхур О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном, припинення сервітуту користування квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися квартирою та зняття з реєстрації за місцем проживання та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Лазор Іван Володимирович про визнання права власності на майно та витребування майна,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном, припинення сервітуту користування квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстрації за місцем проживання.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Лазор І.В. про визнання права власності на майно та витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з укладенням договору відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами до позивача перейшло право вимоги іпотекодержателя за договором іпотеки щодо квартири АДРЕСА_1 , та у зв`язку з непогашенням ОСОБА_2 заборгованості перед позивачем по кредитному договору, позивач зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру відповідно до рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. Проте, право власності позивача на квартиру не визнається відповідачем ОСОБА_2 , яка оспорила рішення нотаріуса, а в подальшому 11.08.2016 року незаконно передала у власність ОСОБА_4 .

Вказані дії порушували законне право власності позивача на вищевказану квартиру, а тому вона була змушена звернутись до суду з позовами в яких просила усунути перешкоди в користуванні належним позивачу майном квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; та з урахуванням доповнень до позовної заяви витребувати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року в задоволенні позовних зяяв ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Єгоров О.Ф. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, вийшов за межі предмету доказування, вдався до дослідження правомірності реєстрації за позивачем права власності на спірну квартиру, встановив, що в порушення Закону України «Про нотаріат» реєстрацію права власності проведено без отримання дозволу органу опіки та піклування, приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., тоді як договір іпотеки в 2005 році посвідчено приватним нотаріусом КМНО Шепелюк О.Г. й на цій підставі зробив висновок про порушення права малолітньої дитини ОСОБА_3 , а юридично значимі дії з майном не здійснювались.

Крім того вказала, що суд встановив дійсність неіснуючого договору купівлі-продажу і правомірність реєстрації прав на спірну квартиру за ОСОБА_4 .

Таким чином, суд першої інстанції, всупереч нормам процесуального права, заявлені позивачем підстави позову не розглянув. А самостійно визнав інші підстави позову, що лягло в основу оскаржуваного рішення.

Отже, районний суд, незаконно та безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру, а тому разом з вказаною вимогою підлягають задоволенню позовні вимоги про витребувати спірної квартири та усунення перешкод в її користуванні шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на її користування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, вислухавши адвокатів Єгорова О.Ф. та Буракова І.О. в інтересах ОСОБА_1 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Інші учасники судового розгляду на неодноразові виклики протягом тривалого періоду часу не з`являлися, будь-яких клопотань не подавали про час і місце розгляду справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Як убачається з матеріалів справи, 14.12.2005 року між АБ «Таврика», як банком, та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено кредитний договір №360-Ф, за умовами якого банком було надано ОСОБА_2 , кредит в іноземній валюті у розмірі 167000 доларів США (т. 1 а.с. 5-8).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АБ «Таврика», як іпотекодержателем, та позичальником, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки квартири від 14.12.2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. за реєстраційним №3302 (т. 1 а.с. 9-14).

Згідно з умовами указаного договору, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

26.05.2016 року між ПАТ «Банк «Таврика» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено договір відступлення права вимоги, зареєстрований за №431, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. (т.1 а.с. 19-22).

Згідно договору відступлення права вимоги, ПАТ «Банк «Таврика» відступило TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги за кредитним договором №360-ф від 14.12.2005 року, укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та ОСОБА_2 , право за договором поруки від 14.12.2005 року, що укладений між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_6 , право за Договором поруки від 14.12.2005 року, укладеним між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_7 .

Крім того, 26.05.2016 року між ПАТ «Банк «Таврика» та TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено та нотаріально посвідчено договір про відступлення прав за іпотечним договором, згідно якого TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» набуло право вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до справи, того ж дня між TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права відповідно до якого TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступає ОСОБА_1 своє право вимоги за кредитним договором №360-ф від 14.12.2005 року, укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та ОСОБА_2 , право за договором поруки від 14.12.2005 року, що укладений між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_8 , право за договором поруки від 14.12.2005 року укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та ОСОБА_7 .

Окрім цього, 26.05.2016 року між TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. за реєстровим номером №432 (т. 1 а.с. 27-30).

Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. 05.07.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

У подальшому, згідно даних інформаційної довідки, 11.08.2016 року право власності на зазначене нерухоме майно за позивачем було припинено й зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.30 т.2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 , районний суд виходив з відсутності правових підстав до їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Позивачка звернулася у суд з вимогами, в яких просила витребувати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на нерухоме майно та усунути перешкоди в користуванні шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Між тим, відповідно до справи, право власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.14 т.3).

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності.

Право власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В пунктах 34, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону встановлено, що державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч. 1 ст. 11 Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Частиною 5 ст. 3 Закону визначено, серед іншого, державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини.

Абзацом 5 ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до положень ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З долученої до справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна убачається, що право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 припинено 11.08.201 6року о 20:16:33 й того ж дня до державного реєстру державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» м. Києва Лазорем І.В. внесено інформацію про набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_4 (а.с.30-32 т.2).

Підставою до вчинення реєстраційних дій зазначено договір купівлі-продажу б/н, виданий 02.08.2016року, видавник: перша Київська державна нотаріальна контора, а підставою переходу права власності зазначено: рішення суду, серія та номер 35885/16, виданий 28.07.2016, видавник Шевченківський районний суд м. Києва (а.с.30 т.2).

Як на підставу витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, позивач посилається на те, що спірну квартиру вона ні ОСОБА_4 , ні іншим особам не відчужувала, жодних правочинів щодо квартири не укладала, на підтвердження чого долучила відповідні довідки, видані першою Київською державною нотаріальною конторою та Шевченківським районним судом м. Києва (а.с.37,91,92 т.2).

Між тим, згідно даних Державного реєстру, власником спірного нерухомого майна значиться ОСОБА_4 , в той час як право власності на нерухоме майно виникає з дня державної реєстрації (ч.4 ст.334 ЦК).

За таких обставин, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги про невідповідність фактичним обставинам запису у державному реєстрі щодо набуття у власність спірної квартири ОСОБА_4 .

Зі справи убачається, що реєстраційні дії державного реєстратора в частині припинення права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 з підстав набуття у власність нерухомого майна ОСОБА_4 , в установленому законом порядку не оскаржено, з реєстру відповідні записи не виключено.

Отже, даними Державного реєстру речових прав засвідчено право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 .

А тому та обставина, що на підставі договорів відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами до позивача перейшло право вимоги іпотекодержателя за договором іпотеки щодо спірної квартири, у відсутність оспорення відповідних реєстраційних дій, не може бути підставою припинення права власності на житлове приміщення за відповідачем та витребування майна.

Окрім цього, колегія суддів враховує і ту обставину, що вирішення питання зняття осіб з реєстраційного обліку до повноважень суду не входить.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення заявлених по справі позовних вимог відсутні.

Згідно положень ч.1, 3 ст.12 ЦПК УкраїницЦивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, викладаючи мотиви прийнятого рішення, районний суд, у відсутність заявлених вимог та в установленому законом порядку доведених обставин, вдався до оцінки правомірності вчинення у Державному реєстрі приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гембарською С.І. реєстраційних дій, пов`язаних з оформленням за ОСОБА_1 права власності на кв. АДРЕСА_1 .

Також суд визнав факт набуття ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру з посиланням на чинний, неоспорений договір купівлі-продажу від 02.08.2016року, посвідчений першою Київською державною нотаріальною конторою.

Між тим, до справи такий договір не долучено, а згідно листа завідуючої першою Київською державною нотаріальною конторою № 6828/01-16 від16.08.2016року правочини щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 в нотаріальній конторі 02.08.2016року не посвідчувалися (а.с.37,92 т.2).

Зазначене свідчить про помилковість указаних висновків, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне їх виключити з мотивувальної частини судового рішення.

Разом з тим, виключення указаних мотивів на суть прийнятого рішення не впливає.

З огляду на вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов законного й обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав до задоволення заявлених по справі позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи зазначені обставини та матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги й залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Єгорова Олександра Федоровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: