Справа № 159/5580/19
Провадження № 2/159/93/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Посполітак Г.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника служби у справах дітей виконавчого комітету

Ковельської міської ради Гупіка М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення,

в с т а н о в и в :

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради про усунення перешкод в користування житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання відповідача надати ключі від вхідних дверей квартири.

В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28.08.2009 року по 14.04.2012 року. Ще до реєстрації шлюбу вона 03.03.2008 року зі згоди власника, тобто відповідача вселилась та була зареєстрована у належній йому квартирі, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В подальшому за час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , яка після свого народження також була зареєстрована у вказаній квартирі.

Після розірвання шлюбу вона з дочкою ще декілька років проживали у вказаній квартирі, а після вчинення відповідачем до неї домашнього насильства у 2016 році останній вигнав її та дочку з квартири, а тому вона змушена була вселитись в квартиру своїх батьків , залишивши в квартирі відповідача частину своїх речей.

З того часу відповідач неодноразово, звертаючись до суду намагався визнати її такою, що втратила право на житло, однак в цьому йому було відмовлено.

Недивлячись на результати вирішення судового спору відповідач протягом останніх років чинить перешкоди в користування квартирою, замінив замок на вхідних дверях, а також застосовував фізичний опір коли вона з дитиною намагалась зайти в квартиру. З цих підстав вона неодноразово зверталась у відділ поліції, однак такі звернення позитивних результатів не дали, а тому змушена звертатись за судовим захистом.

Позивачка також зазначила, що іншого власного житла вона не має, змушена проживати у своїх батьків чи орендувати інше житло, що створює для неї та малолітньої дочки певні незручності та додаткові фінансові витрати.

13 листопада 2019 року було відкрите провадження по справі та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

У відзиві на позов ОСОБА_2 заявлені вимоги не визнав і зазначив, що є одноосібним власником квартири, а після розірвання шлюбу з відповідачкою вона втратила право на житло так як перестала бути членом його сім`ї.

Зазначив також, що 03.09.2019 року він зареєстрував повторний шлюб з ОСОБА_5 яка стала проживати у його квартирі і є вагітною.

Звертає увагу, що вселення позивачки у квартиру буде порушувати законні інтереси його нової сім`ї, що призведе до конфліктів, зважаючи на характер та поведінку позивачки.

03 січня 2020 року підготовче провадження було закрите та призначене справу до судового розгляду.

Іншою ухвалою суду від 13 січня 2020 року провадження у справі було зупинено до вирішення іншої справи яка розглядається судом, а саме за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням.

13 серпня 2020 року провадження у даній справі було поновлено та призначено судовий розгляд на 29.09.2020 року.

В судовому засідання позивачка заявлений позов підтримала з підстав вказаних у ньому і додатково пояснила, що вона не втратила інтересу до житла, оскільки не має іншого, а тому змушена через свій фінансовий стан проживати з дочкою у своїх батьків чим створює для них певні не зручності із за стану їх здоров`я.

Згоди на добровільне вселення та надання їй та дочці ключів від вхідних дверей квартири відповідач тривалий час добровільно не дає, при цьому перешкоджає їй та дочці в користуванні житлом.

Підтвердила, що спір між ними триває вже тривалий час протягом якого вона неодноразово зверталась за допомогою до правоохоронних органів, а відповідач у свою чергу намагався у судовому порядку визнати її та дочку такими що втратила право користування спірним житлом.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав також з підстав викладених у відзиві і додатково пояснив, що він на даний час має інший шлюб від якого народилась дитина, а тому вселення позивачки в квартиру є неможливим. Не заперечував, що їх дочка може відвідувати його та перебувати у квартирі.

Представник третьої особи на стороні позивача в судовому засіданні просив суд при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини і в цілому покладається при вирішенні справи на розсуд суду.

Суд, заслухавши сторони, представника третьої особи на стороні позивача, дослідивши наявні письмові докази у справі приходить до висновку про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, і цього не оспорюють сторони, що вони певний час перебували у зареєстрованому шлюбі, який 04 квітня 2012 року рішенням Ковельського міськрайонного суду розірваний. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , 2009 року народження. Позивач та їх дочка зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності відповідачу і на даний час.

Матеріалами справи також підтверджено, що між сторонами тривалий час ведуться спори щодо користування вказаним житлом.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України РСР ніхто не може бути виселений із займаного житла приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщення.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладені обставини по справі та вимоги наведеного законодавства суд приходить до однозначного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн. ( на момент звернення до суду 30.09.2019 року) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 383,405,311 ЦК України, ст.ст.9, 150,156 ЖК України.

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до квартири АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_2 , шляхом надання ключів позивачу від вхідних дверей зазначеної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн.40 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 09 жовтня 2020 року.

Головуючий: В.О.Лесик