Справа № 444/201/20
Провадження № 2/444/450/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

01 квітня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Усманова З.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Зіболківська сільська рада, про виселення,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення.

05.02.2020 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження.

27.02.2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

17.03.2020 року справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою від 01.04.2020 року судом ухвалено проводити заочний розгляд справи.

Позивач свої позовні вимоги у позовній заяві мотивувала тим, що вона проживає в АДРЕСА_1 , в будинку, який належить їй на праві власності в порядку спадкування після смерті матері. Вказала, що разом з нею в будинку зареєстрований та проживає її син ОСОБА_2 , який зловживає спиртними напоями, на грунті чого вчиняє над нею насильство, наносить їй побої, ображає нецензурними словами, принижує її. Зазначила, що за вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 лише в 2019 році тричі притягався до адміністративної відповідальності. Вказала, що вироком Жовківського райсуду від 23.10.2019 року ОСОБА_2 за ст. 126-1 КК України засуджений до 2-х років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з відстрочкою на один рік. Зазначила, що в минулому відповідач також відбував покарання реально за заподіяння тілесних ушкоджень їй, батькові. Вказала, що незважаючи на те, що до відповідача застосовувалися різні заходи впливу, останній надалі приходить щоденно нетверезим, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою, вбивством і вона сприймає такі погрози як реальні, оскільки відповідач є агресивним і може реалізувати свої погрози. Зазначила, що 02.01.2010 року відповідач знову прийшов додому вже зранку нетверезим, вдарив її в обличчя, почав душити, але вона вирвалася і втекла в будинок. Вказала, що відповідач не працює, з дружиною розлучений, дочку виховує його дружина одна, а позивачка є інвалідом 3-групи, не може протидіяти відповідачу, захистити себе. Позивачка просила суд виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку в АДРЕСА_1 , без надання іншого приміщення із зняттям його з реєстрації в будинку.

Відповідач не подав відзив на позов.

Позивач у судове засідання не прибув, однак направив на адресу суду клопотання, у якому просив слухати справу без участі позивача. Позов підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув,хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, однак направив на адресу суду клопотання, у якому просив слухати справу без його участі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні було досліджено усі наявні в матеріалах справи письмові докази.

З копії постанови Жовківського районного суду Львівської області від 21.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 10 ( десять) діб.

З копії постанови Жовківського районного суду Львівської області від 03.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

З копії постанови Жовківського районного суду Львівської області від 12.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

З копії вироку Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним за ст.126-1 КК України і засуджено до покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі за те, що ОСОБА_2 з 19.03.2019 року по 29.06.2019 року, систематично вчиняв стосовно своєї матері потерпілої ОСОБА_1 фізичне та психологічне насильство, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої. Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_2 , не зважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, на шлях виправлення не став та вчинив кримінальне правопорушення. 29.06.2019 року близько 15:00 год. ОСОБА_2 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного насильства, над своєю матір`ю потерпілою по справі ОСОБА_1 , на грунті неприязних відносин, вчинив сварку, умисно ображав її нецензурною лайкою, принижуючи цим її честь та гідність, погрожував фізичною розправою, чинив психологічне насильство, що призвело до психологічних страждань потерпілої, тобто вчинив домашнє насильство.На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169621073 від 07.06.2019 року вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо.

Судом встановлено, що власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , є позивачка, що стверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169621073 від 07.06.2019 року, а відповідач не є учасником спільної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

За таких обставин судом встановлено, що відповідач, який не є учасником спільної власності, систематичним (неодноразовим, протягом часу з 19.03.2019 року по 29.06.2019 року) порушенням правил співжиття робить неможливим для позивача проживання з ним в одному будинку, вчиняв правопорушення безпосередньо в жилому приміщенні, належному позивачу, саме у сфері спірних житлових відносин, а заходи запобігання і громадського впливу, застосовані органами внутрішніх справ та судами (притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності) виявились безрезультатними, а тому позовну вимогу про виселення відповідача без надання іншого приміщення потрібно задовольнити.

За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення.

За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації в будинку потрібно відмовити.

За таких обставин позовні вимоги потрібно задовольнити частково.

Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи немає.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України ст. 116, 156 ЖК України, ст. ст. 5, 13, 81, 82 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку в АДРЕСА_1 , без надання іншого приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Львівському апеляційному суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Головуючий Оприск З. Л.