ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/692/20

Апеляційне провадження № 22вк/4823/6/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

сторони третейського провадження:

заявник - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 24 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

10.03.2020 АТ «Альфа-Банк» звернулося із заявою про видачу виконавчого документу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 24 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №500442277 від 20.12.2013, а саме за кредитом 75530,40 грн, по відсотках - 5647,03 грн, по комісії - 8160,36 грн, витрат, пов`язаних з оплатою третейського збору у сумі 400 грн.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 24 вересня 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором та суму витрат, пов`язані з оплатою третейського збору. Відповідно до ст.56 Закону України «Про третейські суди» заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання сповіщались у встановленому законом порядку.

Представник АТ «Альфа-Банк» 19.03.2020 подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч.1 ст. 485 ЦПК України неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, матеріали третейської справи №752-9/311/15, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.12.2013 ОСОБА_2 була підписана анкета-заява на отримання кредиту. В цей же день, 20.12.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №500442277, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 85 003,69 грн, позичальник прийняв кредит, з процентною ставкою за користування кредитом - 14,99 % річних, датою остаточного повернення кредиту - 23.12.2017, цільове призначення - для власних потреб (а.с.9).

За умовами п.12 вказаного договору судовий захист прав та законних інтересів відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту (а.с.8).

Згідно з ч.3 ст.485 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Статтею 486 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Пунктом 14 ч.1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» регламентовано, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п.11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, які виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейської угоди, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки вказаним Законом від 03.02.2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» (постанови Верховного Суду України у справах №6-1716цс15 від 11.11.2015, №6-2630цс15 від 03.02.2016).

Таким чином, на дату винесення рішення Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації "Всеукраїнський фінансовий союз" - 24.09.2019, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Судом за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 отримав кредит на власні потреби. Додаток №1 до Кредитного договору №500442277 від 20.12.2013 (а.с.9) в розділі «Умови кредитування» містить запис про мету кредиту - «споживчі потреби».

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 є споживачем банківських послуг, спір виник щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, кошти за яким було отримано на споживчі потреби, то третейському суду в силу положень п.14 ч.1 статті 6 Закону України "Про третейські суди" дана справа не підвідомча.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що на підставі п.2 ч.1 статті 486 ЦПК України необхідно відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 24 вересня 2019 року.

Керуючись ст.485, 486, 487 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 24 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання апеляційної скарги

Суддя І.О.Боброва

Повний текст ухвали складено 31.03.2020.