ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 642/338/19

Провадження № 22-ц/818/706/20

Провадження № 22-ц/818/716/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року в складі судді Ольховського Є.Б.

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 17726 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2018 року мало місце ДТП, в якому було пошкоджено його автомобіль ГАЗ 31105-010, д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою суду винуватою у скоєнні ДТП визнано відповідача ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Nissan Tiida». Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав ушкодження та завдано матеріальні збитки на суму 17726 грн. Страхова компанія «Оранта» відмовила позивачу у виплаті страхового випадку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо -транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - 17726 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 4000 грн.

ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодних судових повідомлень про дату та час розгляду справи не отримувала. Цивільно-права відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ СК «Оранта». Відповідач 27 вересня 2018 року звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку, відповідно до поданого до страховика повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, таким чином до нього не може бути застосовано п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України. У виплаті страхового відшкодування було відмовлено, оскільки станом на день подання повідомлення автомобіль було відремонтовано. Посилається на правову позицію, викладені в постанові Великої Палкати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 рокузакінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 у ПАТ «Національна акціонерна компанія «Оранта» була застрахована, відповідно до полісу АМ-7077672 від 24 травня 2018 року. Актом здачі - приймання виконаних робіт від 26 листопада 2018 року та товарним чеком №2611 від 26 листопада 2018 року, внаслідок ДТП, ОСОБА_1 поніс матеріальні збитки, які полягають у ремонтних роботах та вартості деталей до автомобіля на загальну суму 17 726 грн. Листом HACK«ОРАНТА» від 12 грудня 2018 року за №09-02- 09/608/1, відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за подією 26 вересня 2018 року, на підставі того, що автомобіль ОСОБА_1 станом на момент звернення, було відремонтовано.Таким чином ОСОБА_2 є належним відповідачем завданої матеріальної шкоди ОСОБА_1 як безпосередній винуватець ДТП.Отже, вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля ГАЗ 31105-101 д.н.з. НОМЕР_1 становить 17726,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальний збиток у розмірі 17726,00 грн.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Статтею 279 ЦПК України визначено особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Разом із чим, статтею 280 ЦПК України передбачено умови проведення заочного розгляду справи, якою визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Статтею 128 ЦПК України встановлено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є:1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Національну акціонерну страхову компанію «Оранта».

Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Разом із тим, ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного без виклику (повідомлення) сторін, та, водночас, виходив з того, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Таким чином в ухвалі про відкриття провадження судом вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, водночас судом ухвалено заочне рішення, при цьому проведення заочного розгляду справи нормами законодавства передбачено за таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом із чим, відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи матеріали справи не містять.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства, неналежний виклик сторони у справі є порушенням принципу рівності сторін.

Аналогічна правова позиція була висловлена в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується щодо не лише сторін, але й національних судів (п. 47 рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Diya 97 v. Ukraine»).

Відповідно до статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

У зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, 26 вересня 2018 року відповідач - ОСОБА_2 , керуючи автомобілем моделі «Nissan Tiida» д.н.з. НОМЕР_2 на вул. Беркоса, 92/2-ф в м. Харкові перед поворотом ліворуч не надала перевагу в русі транспортному засобу ГАЗ 31105-101 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого сталася ДТП, обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, були завдані матеріальні збитки.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за порушення вимог 16.3 Правил дорожнього руху України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Постанова набула законної сили, 08.11.2018 р. (а.с.8)

На момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 у ПАТ «Національна акціонерна компанія «Оранта» була застрахована, відповідно до полісу АМ-7077672 від 24 травня 2018 року.

Листом HACK«ОРАНТА» від 12 грудня 2018 року за №09-02- 09/608/1, відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за подією 26.09.2018 р., на підставі того, що автомобіль ОСОБА_1 станом на момент звернення, було відремонтовано (а.с.13).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч.1ст.202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України).

За приписом ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частина перша ст. 16 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 "Про страхування" містить визначення договору страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За умовами ч. 4 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім`я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім`я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Стаття 981 ЦК України встановлює, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката), у разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договром (ст. 983 ЦК України).

Статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено підстави для відмова у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

37.2. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

37.3. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що НА СК «Оранта» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування за подією 26 вересня 2018 року, що підтверджується листом НА СК «Оранта» від 12 грудня 2018 року за № 09-02-09/608/1.

Після дорожньо-транспортної пригоди він поніс матеріальні збитки, які полягають в ремонтних роботах та вартості деталей автомобіля на загальну суму 17 726 грн.

Таким чином позивач не заперечував та сам зазначив, що автомобіль було відремонтовано, а НАСК «Оранта» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування за подією 26 вересня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Національна акціонерна страхова компанія ''Оранта", розглянувши матеріали за подією, що мала місце 26 вересня 2018 року повідомила ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для проведення розрахунку збитку, а також здійснення йому страхового відшкодування за подією 26 вересня 2018 року .

НАСК «Оранта», розглянувши матеріали за подією від 26 вересня 2018 року листом від 12 грудня 2018 року, вивчивши матеріали справи зареєстрованої за № 12765 (заяву від 05.12.2018р.), встановлено, що автомобіль, за заявленим ОСОБА_1 випадком, станом на 05.12.2018 було відремонтовано

В листі зазначено, що відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо - транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Таким чином, враховуючи невиконання ОСОБА_1 покладеного законом обов`язку, що унеможливлює визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ГАЗ 31105-101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, HACK "Оранта", не має правових підстав для проведення розрахунку збитку, а також здійснення йому страхового відшкодування за подією 26 вересня 2018 року. Рішення може бути переглянуте за умови надання документів, що підтверджують розмір збитку, згідно діючого Законодавства України. (а.с. 13).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підтвердження викладених обставин та вимог позивачем надано акт здачі - приймання виконаних робіт від 26 листопада 2018 року та товарний чек № 2611 від 26 листопада 2018 на суму 17 726 грн. (а.с. 9,10).

Як вбачається з акту перелік виконаних робіт з ремонту автомобіля склав: запчастини: двері передні ліва, двері задні ліві, крило переднє ліве, ріхтувальні роботи - крило заднє ліве, лакофарбні роботи та расходні матеріали: крило переднє ліве, двері передні ліві, двері задні ліві, крило заднє ліве, пройом двері задньої лівої, а також підбір кольору, разборка -зборка, технологічна мийка. Вартість запчастин: 2826 грн, вартість робіт - 14900 грн, загальна вартість - 17726 грн.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази огляду колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності, про те, які саме пошкодження були спричинені автомобілюГАЗ 31105-101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, звіт про оцінку вартості або розрахунок вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля ГАЗ 31105-101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, або інших доказів з переліком пошкоджень та з визначенням розміру шкоди, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди 26 вересня 2018 року.

Акт здачі - приймання виконаних робіт від 26 листопада 2018 року та товарний чек № 2611 від 26 листопада 2018 на суму 17 726 грн суд не може прийняти в якості належних та допустимих доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 31105-101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме тих пошкоджень, які були спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 вересня 2018 року в силу вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Наявні в матеріали справи докази не містять відомості підтверджуючих фіксацію пошкоджень, які були заподіяні саме 26 вересня 2018 року.

За таких обставин за відсутності наданих належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 17726 грн не знайшли свого підтвердження, а тому є недоведеними.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про те, що вона є неналежним відповідачем, суд зауважує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, на що і вказала сама апелянт в апеляційній скарзі.

Як встановлено вище, страховою компанією встановлено відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з невиконання потерпілим своїх обов`язків, визначених цим Законом, оскільки на момент технічного огляду автомобіль було відремонтовано, що призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо - транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відтак у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а саме, у випадку, передбаченому у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач 27 вересня 2018 року звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку, відповідно до поданого до страховика повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, таким чином до нього не може бути застосовано п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, згідно з яким, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, є безпідставними, оскільки відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування такою підставою не обумовлена. Як зазначила сама апелянт, у виплаті страхового відшкодування було відмовлено, оскільки станом на день подання повідомлення автомобіль було відремонтовано, що призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо - транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Крім того, судом в рішенні було встановлено, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 у ПАТ «Національна акціонерна компанія «Оранта» була застрахована, відповідно до полісу АМ-7077672 від 24 травня 2018 року, проте копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підтвердження факту того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в установленому порядку в матеріалах справи відсутня. А за відсутності в матеріалах справи полісу обов`язково страхування цивільно - правової відповідальності суд не має можливості встановити страхову суму (ліміт відповідальності) страховика.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17).

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. п. в п.4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення, проте жодних доводів апеляційної скарги щодо перевірки судом законності та обгрунтованості додаткового судового рішення не наводить.

Суд враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року - скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2020 року.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук