ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4002/20 Справа № 197/1315/19 Суддя у 1-й інстанції - Охнач О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач-ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року, яка постановлена суддею Охнач О.В. в смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає ухвалу незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

При цьому, скаржник зазначає, що вона усунула недоліки позовної заяви, які були викладені в ухвалі від 26.12.2019 року про залишення позову без руху, однак суд повернув позовну заяву у зв`язку із невиконанням недоліків, викладених в ухвалі без руху. Позивач наголошує на тому, що вона звернулася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, а не з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, тому документи, які підтверджують понесені на лікування дитини витрати не потрібні. Скаржник вважає, що суд, створюючи штучні умови, унеможливлює реалізацію її права на захист своїх інтересів та інтересів її дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.6 ст.353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався ст.185 ЦПК України й виходив з того, що третя особа не усунула в повному обсязі недоліки позову, викладені в ухвалі від 26.12.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, у зв`язку з чим позовна заява підлягає поверненню.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Повернення позовної заяви - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява вважається неподаною та повертається позивачу за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.

Частиною 7 ст.185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом (ч.3 ст.185 ЦПК).

З ухвали суду від 26 грудня 2019 року вбачається, що суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 , посилаючись на її невідповідність нормам ст.175, 177 ЦПК, не надання доказів на підтвердження обставин, викладених в позові (а.с.62-63).

ОСОБА_1 , отримавши ухвалу про залишення позову без руху 03 січня 2020 року, на виконання ухвали 10 січня 2020 року подала уточнену позовну заяву, в якій просила збільшити розмір аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 2010 року народження з 1/6 ч. до ј ч. обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що її фінансовий стан погіршився, вона отримує мінімальну заробітну плату, погіршився стан здоров`я спільної дитини, при цьому на підтвердження обставин, викладених у позові, ОСОБА_1 надала докази: довідку про доходи,, довідку з лікарні, виписку з протоколу ЛКК та виписку з медичної карти дитини (а.с.75-76).

З огляду на наведене, у суду не було процесуальних підстав постановляти ухвалу від 20 січня 2020 року, якою визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, у тому числі: залишити апеляційну скаргу без задоволення (п.1); скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п.6).

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до ст.379 ЦПК України, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду про повернення позовної заяви з наведених вище мотивів підлягає скасуванню та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання в порядку норм цивільного процесуального закону.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: