КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Коломайко Мариною Олександрівною, яка діє на підставі договору, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просила: змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2018 року аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно збільшивши їх до мінімального рекомендованого розміру аліментів, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2011 року, ухваленим по справі № 2-2326/11, розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . Судовим наказом Печерського районного суду від 23.04.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.03.2018 року і до досягнення повноліття.

Разом з тим, зазначала, що при видачі судового наказу Печерського районного суду від 23.04.2018 року, були відсутні обставини, які з`явилися на день її звернення до суду з вказаним позовом, та які, в розумінні положень ст. 192 СК України, є суттєвими для збільшення розміру аліментів, стягнутих судовим наказом, зокрема:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття і відповідач не сплачує аліментів на його утримання;

- визначений розмір аліментів не покриває 50% всіх необхідних потреб дитини;

- достатній рівень забезпечення відповідача, оскільки він є керівником сільськогосподарського товариства, підтверджується наявністю нерухомого майна, а також придбанням автомобілів;

- відвідування дитиною спортивного залу для підтримки здоров'я та курсів іноземної мови.

Також вказувала, що ОСОБА_2 фіктивно працевлаштувався на мінімальну заробітну плату, для того, щоб не сплачувати аліменти повною мірою.

За вказаних обставин, вважала, що розмір аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини має становити розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 96-97).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що в умовах збільшення рівня цін аліменти, які стягуються з відповідача, є недостатніми для матеріального утримання дитини, не покривають 50% всіх необхідних потреб дитини та є значно меншими ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку у 2020 році.

При цьому, вказувала на помилковість висновку суду щодо відсутності підстав для збільшення розміру аліментів, адже матеріалами справи в їх сукупності підтверджується факт покрашення матеріального стану відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.07.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху (а.с. 120-121).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 128-129).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 132).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в період з 18.08.2006 року по 18.05.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судовим наказом Печерського районного суду від 23.04.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.03.2018 року і до досягнення повноліття.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що при видачі судового наказу Печерського районного суду від 23.04.2018 року, були відсутні обставини, які з`явилися на день її звернення до суду з вказаним позовом, та які, в розумінні положень ст. 192 СК України, є суттєвими для збільшення розміру аліментів, стягнутих судовим наказом, зокрема:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття і відповідач не сплачує аліментів на його утримання;

- визначений розмір аліментів не покриває 50% всіх необхідних потреб дитини;

- достатній рівень забезпечення відповідача, оскільки він є керівником сільськогосподарського товариства, підтверджується наявністю нерухомого майна, а також придбанням автомобілів;

- відвідування дитиною спортивного залу для підтримки здоров'я та курсів іноземної мови.

Так, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 2 ст. 181 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліменти аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку.

Разом з тим, положеннями ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо збільшення розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У свою чергу, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які відповідно до ст.ст. 76-78 ЦПК України обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання малолітньої доньки, зокрема доказів про зміну матеріального стану як платника в бік покращення, так і одержувача - в бік погіршення.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що наявність транспортного засобу та нерухомого майна у відповідача може свідчити про отримання ним реальних доходів і відповідно зміну матеріального стану, адже такі доводи ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що спільна з відповідачем дитина потребує відвідування басейну, масажу, консультацій лікарів, санітарно-курортного лікування та заняття спортом в спортивних гуртках, колегія суддів оцінює критично, адже за своєю правовою природою витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, є додатковими витратами і їх стягнення у випадку спору передбачене ст. 185 СК України.

Аналогічний висновок викладено й в правових позиціях Верховного Суду у постановах від 20.06.2019 року по справі № 632/580/17 та від 04.07.2018 року по справі № 536/1557/17.

Таким чином, враховуючи те, що вищенаведені обставини в їх сукупності свідчать про відсутність передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне та правильне по суті рішення.

Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Коломайко Мариною Олександрівною, яка діє на підставі договору - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про збільшення розміру аліментів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська