ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м.Херсон

Номер справи: 766/21867/19

Номер провадження: 22-ц/819/587/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Литвиненка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 27 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21.07.2007 року між нею і ОСОБА_1 зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу їх з відповідачем спільна дитина проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. При цьому, між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які останній має сплачувати на утримання сина.

Враховуючи, що відповідач працює та має постійний дохід, є здоровим та працездатним, не має на утриманні інших дітей, ОСОБА_2 вважає, що він в змозі сплачувати аліменти на утримання спільного сина на рівні ј частини з усіх видів заробітку (доходу).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-184 СК України, позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 позов визнав частково. Вказав, що позивачем не надано доказів того, що дитина проживає разом із нею. Також, він регулярно проводить час з дитиною, бере участь у її вихованні та після розлучення з позивачем регулярно сплачує аліменти у розмірі значно більшому, ніж 50 % від прожиткового мінімуму. Зазначив, що не згоден з позовними вимогами в частині розміру аліментів, оскільки він друге одружений, його дружина вагітна та перебуває на лікарняному у зв`язку з пологами та знаходиться на його повному утриманні. Окрім того, на його утриманні перебуває мати, 1946 року народження, яка також потребує догляду та постійних витрат на лікування. При цьому, він несе витрати на оренду житла у розмірі 4500,00 грн щомісячно та комунальні платежі, а також має кредитну заборгованість в сумі 12341,35 грн. Таким чином, відповідач зазначив, що він утримує себе, сина, дружину, матір, другу дитину (ще ненароджену), це 5 осіб, тобто із 50 відсотків його доходу необхідно утримувати 4 особи, а саме - по 1/8 частки на кожну особу, враховуючи вимоги ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» про те, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів не більше 50 відсотків. З урахуванням того, що мінімальна сума аліментів, яку платник аліментів зобов`язаний сплачувати, становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_1 вказав, що має можливість сплачувати на утримання спільної з позивачкою дитини починаючи з 30.10.2019 року з урахуванням сплачених ним аліментів і до повноліття дитини близько 2000 грн, що становить 1/8 частки від його доходів.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити та відмовити у стягненні аліментів на дитину. Пояснив, що добровільно сплачує позивачці щомісяця по 2200 грн на утримання дитини, що є більше мінімального розміру аліментів і готовий продовжувати сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Позивачка не зверталась до нього, що їй недостатньо коштів на дитину і не довела цього в суді. При цьому, існування судового рішення про стягнення аліментів може завдати шкоди його кар`єрі. Окрім того, звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутня довідка про місце проживання дитини, яка зареєстрована за його адресою, однак позивачка часто змінює місце проживання. ОСОБА_1 пояснив, що періодично забирає дитину до себе з різних місць. Також просить взяти до уваги, що у січні 2020 року у нього народилася друга дитина.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторони відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2019 року складає - 2118 гривень.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.07.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 21 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб (а.с. 6).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.10.2009 року сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.12.2014 року в справі № 667/9815/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Цим рішенням встановлено, що спору з приводу визначення місця проживання дитини немає (а.с. 7).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 16-14-4009 від 30.10.2019 року вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.02.2019 року, 14.02.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб (а.с. 28).

Відповідно до копій листків непрацездатності серій АДЛ № 844085, АДЛ № 844151, АДЛ № 844184, АДЛ № 844265, АДЛ № 844401, АДЛ № 844616, ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з вагітністю: з 27.05.2019 по 01.06.2019 року; з 04.06.2019 по 13.06.2019 року; з 18.06.2019 по 05.07.2019 року; з 06.07.2019 по 26.07.2019 року; з 05.08.2019 по 23.08.2019 року, що підтверджується також копіями виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Згідно копії листка непрацездатності серії АДЛ № 844616 ОСОБА_6 перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у зв`язку з вагітністю 30 тижнів з 04.11.2019 року до 08.11.2019 року (а.с. 29-34, 40-43).

Згідно копій квитанцій за період з 17.06.2019 по 12.09.2019 року придбано медичні препарати на загальну суму 17218,97 грн. (а.с. 35-39).

Згідно копії виписки з карткового рахунку вбачається, що ОСОБА_1 на картку ОСОБА_2 здійснено грошові перекази: 01.04.2019 року в сумі 1809,05 грн; 01.05.2019 року в сумі 1809,05 грн; 19.05.2019 року в сумі 3000,00 грн; 01.06.2019 року в сумі 1800,00 грн; 02.07.2019 року в сумі 1800,00 грн; 02.08.2019 року в сумі 1809,05 грн; 03.09.2019 року в сумі 1809,05 грн; 02.10.2019 року в сумі 1809,05 грн; 02.11.2019 року в сумі 1809,05 грн; 02.12.2019 року в сумі 1809,05 грн (а.с. 18).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 06.01.1981 року, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Батько відповідача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 14.01.2017 року (а.с. 44, 19).

Відповідно до копії виписки № 425 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 09.12.2019 року вбачається, що мати відповідача - ОСОБА_8 потребує постійного прийому медикаментів (а.с. 20).

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, дійшов висновку про стягнення на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, а також створення відповідачем іншої сім`ї, вагітність дружини, наявність матері-пенсіонерки похилого віку, яка потребує лікування. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам, визначивши розмір аліментів на утримання спільної дитини сторін, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має права отримання аліментів на утримання сина у відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, - не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Посилання скаржника на те, що позивачем не надано довідку про місце проживання позивачки разом із дитиною як на підставу відмови у позові, - колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки в суді першої інстанції відповідач у своєму відзиві зазначав про те, що він регулярно проводить час з дитиною, бере участь у її вихованні та сплачує аліменти позивачці на утримання дитини, частково визнаючи позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона (дитина) проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

В ході розгляду справи відповідачем не було заявлено про те, що дитина постійно проживає з ним та перебуває на його утриманні або про наявність будь-якої спільної згоди сторін про інше місце проживання дитини (не з матір`ю).

Доводи про існування спору про місце проживання дитини - документально не підтверджені, натомість рішенням суду від 11.12.2014 року про розірвання шлюбу встановлено, що спору з приводу місця проживання дитини немає.

В суді першої інстанції відповідач оспорював лише розмір аліментів, а в суді апеляційної інстанції з підстав відсутності довідки про фактичне місце проживання позивачки з дитиною - взагалі заперечує право позивачки на отримання аліментів. Хоча сама по собі відсутність такої довідки, - не є підставою ставити під сумнів право позивачки на стягнення аліментів. Таке її право підтверджується сукупністю встановлених судом обставин. Окрім того, відповідач не заперечує, що добровільно сплачує аліменти позивачці на утримання їх спільного сина і готовий продовжити їх сплачувати в такому ж порядку, але не за рішенням суду.

Доводи відповідача про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції мав врахувати наявність у нього другої дитини та зменшити розмір аліментів, - судова колегія до уваги не приймає, оскільки законність оскаржуваного рішення перевіряється на момент його ухвалення, тобто станом на 27.12.2019 року. При цьому, скаржник зазначив, що друга дитина у нього народилася у січні 2020 року - після ухвалення даного рішення, що може вказувати на зміну матеріального становища відповідача після ухвалення рішення про стягнення аліментів.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, підстав для його скасування або зміни немає.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 грудня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 27 березня 2020 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова