Справа пр. №2/756/1926/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді- Луценко О.М.,

при секретарі - Пляса Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

В позовних вимогах позивач просить: визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 02.10.2009 року та в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 .

20.12.2019р. рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що місце проживання дитини має бути визначено за місцем його проживання: так як зважаючи на негативну поведінку ОСОБА_2 , її відношення до дитини та сім`ї, він не довіряє відповідачці у вихованні дитини, між ними виникає спір щодо того, з ким має проживати дитина. Водночас, відповідач не створює умов для отримання дитиною належної освіти, йому відомо щодо неналежного виконання матір`ю дитини її батьківських обов`язків по відношенню до дочки. Вважає, що він взмозі, зважаючи на його житлове забезпечення та матеріальні статики, утримувати та піклуватися про дитину на належному рівні, оскільки має змогу забезпечити житлом, харчуванням, освітою тощо. Тому, на його думку, задля забезпечення належним умов життя та розвитку дитини наразі й у подальшому є підстави визначити місце проживання саме з ним - як батьком.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити - визначити місце проживання дочки з батьком.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечили, надавши зустрічний позов про визначення місця проживання дочки з матір`ю, посилаючись на те, що донька проживає та зареєстрована за адресою матері, де має окрему кімнату, яка обладнана всім необхідним. Відповідач є психічно- неврівноваженим появляє агресію, вчиняє емоційне насилля, дитина боїться батька. Окрім того батько періодично здійснював викрадення дитини, не відводив до шкоди, тому вона не закінчила навчальний рік, та порушував право дитини на освіту, не дав можливості пройти огляд у лікарів та здати аналізи, які необхідні для отримання довідок про стан здоров`я.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали водночас, звернула увагу та той фактор, що під час вирішення колегіальним органом питання щодо надання висновку для суду щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини, була заслухана думка обох батьків.

Представник третьої особи до судового засідання надав клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки позов підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2009року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва шлюб між сторонами розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що дитина разом з матір`ю на даний час проживає за адресою - АДРЕСА_2 .

Після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю.

На даний час дитина відвідує спеціалізовану школу № 298 Оболонського району в м. Києві, що підтверджується довідкою від 25.04.20196року.

Окрім того, орган при вирішення заяв батьків дитини про визначення місця проживання дитини досліджував умови проживання як батька, так й матері дитини. За якими встановлено, що після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , їх дочка ОСОБА_3 залишилась проживати разом з матір`ю.

Спеціалістами служби у справах дітей відвідано житло, де мешкає ОСОБА_2 , та з`ясовано, що у квартирі створено всі необхідні умови для проживання, відпочинку та навчання, у тому числі, й розвитку дитини.

Спеціалістами служби у справах дітей відвідано житло, де мешкає ОСОБА_1 , та з`ясовано, що у квартирі створено всі необхідні умови для проживання, відпочинку та навчання, у тому числі, й розвитку дитини.

Сторони не дійсши згоди щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам.

Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24.04.2019року, місце реєстрації має за адресою: АДРЕСА_2 , тобто проживає з матір`ю.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З інформації Оболонського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відомо, що сім`я ОСОБА_2 перебуває під соціальним супроводом. Наразі мати продовжує відвідувати психолога, робота з дитиною завершена.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) власним висновком №104-607 від 22.01.2020 року вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із матір`ю є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко