ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 645/1219/19

провадження № 22-ц/818/3173/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року в складі судді Бондарєвої І.В.,

у с т а н о в и в :

В березні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:

- визнати заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 25 червня 2015 року по 30 червня 2018 року в розмірі 40 993,50 грн та стягнути вказану суму на її користь;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 25 червня 2015 року по 30 червня 2018 року в розмірі 285 119,27 грн, але не більше 100 відсотків заборгованості;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 4 536,00 грн.

Позов мотивовано тим, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа № 645/5637/15-ц державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антосік О.А. (далі державний виконавець МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області) було відкрито виконавче провадження № 56545292. 17 липня 2018 року вона отримала від державного виконавця розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментам за період з 25 червня 2015 року по 17 липня 2018 року, згідно з яким загальна заборгованість становить 30 332,25 грн. Вважає, що сума заборгованості розрахована державним виконавцем неправильно, оскільки ОСОБА_2 надав державному виконавцю недостовірні відомості щодо сплати аліментів.

Зазначає, що не отримувала аліменти з листопада 2015 року по вересень 2017 року. У довідці державного виконавця невірно вказано, що відповідач частково сплачував аліменти за: грудень 2015 року; лютий, березень, квітень, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року; лютий, квітень, червень, серпень, вересень 2017 року.

У довідці державного виконавця невірно визначена сума аліментів, які вона отримала у березні, квітні, червні 2018 року. За березень 2018 року вона отримала 600,00 грн, а згідно з довідкою державного виконавця 1 200,00 грн; за квітень 2018 року 1 300,00, а згідно з довідкою державного виконавця 714,00 грн; за червень 2018 року 800,00 грн, а згідно з довідкою державного виконавця 1 600,00 грн.

Державний виконавець, визначаючи суму заборгованості, двічі врахував сплату відповідачем аліментів у сумі 2 400,00 грн за період з червня по серпень 2015 року. У резолютивній частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року вказано: «При визначенні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по аліментам з 25 червня 2015 року зарахуванню підлягає грошова сума, сплачена ним в добровільному порядку, на користь ОСОБА_5 в якості аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 400,00 грн». Позивач зазначає, що суд визначив суму сплати аліментів ОСОБА_2 на підставі наявних у справі № 645/5637/15-ц ксерокопій чеків «Укрпошта» про поштові перекази аліментів за червень, липень, серпень 2015 року. Державний виконавець врахував вказану суму сплачених відповідачем аліментів, однак не включив її до загальної заборгованості та зазначив про це у виданій довідці.

На запит позивача Харківська дирекція ПАТ «Укрпошта» в листі від 22 травня 17 року надала інформацію щодо фіскальних чеків від 04 листопада 2016 року, 05 грудня 2016 року, 26 грудня 2016 року, 16 лютого 2017 року про те, що ОСОБА_2 відправляв вказані поштові перекази (аліменти) на ім`я ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_1 ; повідомлення та повторні повідомлення про надходження поштових переказів доставлялися через абонентську поштову скриньку; вказані поштові перекази були повернуті відправнику ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Таким чином, грошові суми за вказаними переказами не можуть бути враховані як сплата аліментів.

Згідно з проведеним особисто позивачем розрахунком (доданим до позовної заяви) загальна заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 25 червня 2015 року по 30 червня 2018 року складає 40 993,50 грн.

Оскільки відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, то згідно з частиною першою статті 196 СК України, вона має право на стягнення у судовому порядку неустойки (пені), яка станом на 28 лютого 2019 року складає 285 119,27 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач також повинен нести додаткові витрати на дитину, які полягають у проїзді в метрополітені доньки до навчального закладу. Оскільки дитина не може здійснювати вказані поїздки самостійно, позивачка вимушена здійснювати на день 4 поїздки, усього 6 поїздок. За 2 навчальних роки позивач витратила на поїздки з дитиною до школи 4 536,00 грн, які просить стягнути з відповідача на підставі статті 185 СК України.

В липні 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити.

Відзив мотивовано тим, що заборгованість по аліментам за період з 25 червня 2015 року по 17 липня 2018 року, є значно меншою та становила 21 529,75 грн, яка ним повністю погашена.

З 01 січня 2015 року по 06 січня 2017 року він був суб`єктом підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, а тому розмір аліментів слід розраховувати як 1/4 частину від доходу відповідача. В період з червня 2015 року по грудень 2016 року дохід відповідача склав 0,00 грн, що менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вказане, для розрахунку заборгованості по аліментам слід брати 30 % від суми прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет». І лише починаючи з січня 2017 року по червень 2018 року відповідач був особою, що не отримувала заробіток, тому в даному випадку слід керуватися положеннями розділу XVI Інструкції організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, тобто враховувати інформацію про середню заробітну плату працівника для Харківської області.

З грудня 2015 року по серпень 2017 року він сплачував аліменти, що підтверджується відповідними квитанціями, які надавалися для звітності державному виконавцю і містяться в матеріалах виконавчого провадження № 56545292.

Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, які полягають у компенсації поїздок метрополітеном, відповідач вважає їх безпідставними, оскільки це не є особливими обставинами, за наявності яких додаткові витрати підлягають стягненню.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 30 332, 25 грн, на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Оскільки існування самого факту заборгованості по аліментам до червня 2018 року відповідачем не оспорюється, а розрахунок державного виконавця не визнаний недійсним чи незаконним, суд обраховує неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, виходячи із заборгованості в розмірі 30 332,25 грн із розрахунку: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Однак розрахована таким чином неустойка (пеня) перевищує 100 % заборгованості по аліментам, тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі 30 332,25 грн, що становить 100 % заборгованості по аліментам за період з червня 2015 року по червень 2018 року.

Відмовляючи в позові про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з оплатою вартості проїзду дитини громадським транспортом, суд першої інстанції вважав, що це не є особливими обставинами, визначеними положеннями статті 185 СК України.

06 квітня 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними доводам, які містяться у відзиві на позовну заяву.

20 червня 2020 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними доводам, які містяться у її позовній заяві.

03 серпня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просив залишити апеляційну скаргу останньої без задоволення.

Відзив містить доводи, які є аналогічними доводам, що містяться у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі ОСОБА_2

ОСОБА_3 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористалась.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаними вимогам в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частиною першою статті 195 ЦПК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (частина третя статті 195 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що сторони є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

У рішенні зазначено, що при визначені розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по аліментам з 25 червня 2015 року зарахуванню підлягає грошова сума, сплачена ним в добровільному порядку на користь ОСОБА_3 в якості аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 400 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, складеного 17 липня 2018 року державним виконавцем МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Антосік О.А., заборгованість ОСОБА_2 по аліментам у виконавчому провадженні № 56545292 з примусового виконання виконавчого листа № 645/5637/15-ц за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2018 року складає 30 332,25 грн.

Позивач та відповідач з вказаним розрахунком не погоджуються та наводять кожний свій розрахунок.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що не отримувала аліменти з листопада 2015 року по вересень 2017 року. Однак з розрахунку державного виконавця вбачається, що сплата аліментів за вказаний період боржником частково здійснювалась. Вказане також підтверджується копіями фіскальних чеків ПАТ «Укрпошта», наданих відповідачем.

Окрім того вказувала, що державний виконавець, визначаючи суму заборгованості, двічі врахував сплату відповідачем аліментів у сумі 2 400,00 грн за період з червня по серпень 2015 року.

Вказані доводи судова колегія не приймає з огладу на таке.

В рішенні Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року вказано, що при визначенні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по аліментам з 25 червня 2015 року зарахуванню підлягає грошова сума, сплачена ним в добровільному порядку на користь ОСОБА_3 в якості аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 400,00 грн. Однак у рішенні суд першої інстанції не зазначив, за які місяці ОСОБА_2 сплатив дану суму та за які місяці дана сума має бути зарахована. В розрахунку державного виконавця зазначено, що за: червень 2015 року сплачено 200 грн аліментів, липень 2015 року 800 грн, серпень 2015 року 1 600 грн, що в загальному розмірі становить 2 600 грн. Таким чином, визнаючи загальну заборгованість по аліментам державний виконавець вирахував із кінцевого розміру заборгованості грошову суму в розмірі 2 400 грн.

Відповідно до листа Харківської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 22 травня 2017 року № 01 20/338 перевіркою виробничих документів на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) в надходженні значяться:

- поштовий переказ № 0051 в сумі 500,00 грн, який був прийнятий 04 листопада 2016 року у відділенні поштового зв`язку Харків - 115, до адресного відділення поштового зв`язку Харків - 46 надійшов 04 листопада 2016 року, 05 листопада 2016 року було оформлено та доставлено через абонентську поштову скриньку повідомлення про надходження вказаного переказу, 08 листопада 2016 року було оформлено та доставлено повторне повідомлення. Поштовий переказ 0051 в сумі 500,00 грн було повернуто за закінченням терміну зберігання;

- поштовий переказ № 0056 в сумі 500,00 грн, який був прийнятий 05 грудня 2016 року у відділенні поштового зв`язку Харків - 115, до адресного відділення поштового зв`язку Харків - 46 надійшов 05 грудня 2016 року, 06 грудня 2016 року було оформлено та доставлено через абонентську поштову скриньку повідомлення про надходження вказаного переказу, 08 грудня 2016 року було оформлено та доставлено повторне повідомлення. Поштовий переказ 0056 в сумі 500,00 грн було повернуто за закінченням терміну зберігання;

- поштовий переказ № 0313 в сумі 500,00 грн, який був прийнятий 26 грудня 2016 року у відділенні поштового зв`язку Харків - 115, до адресного відділення поштового зв`язку Харків - 46 надійшов 26 грудня 2016 року, 27 грудня 2016 року було оформлено та доставлено через абонентську поштову скриньку повідомлення про надходження вказаного переказу, 29 грудня 2016 року було оформлено та доставлено повторне повідомлення. Поштовий переказ 0313 в сумі 500,00 грн було повернуто за закінченням терміну зберігання;

- поштовий переказ № 0208 в сумі 500,00 грн, який був прийнятий 16 лютого 2017 року у відділенні поштового зв`язку Харків - 115, до адресного відділення поштового зв`язку Харків - 46 надійшов 16 лютого 2017 року, в цей же день було оформлено та доставлено через абонентську поштову скриньку повідомлення про надходження вказаного переказу, 18 лютого 2017 року було оформлено та доставлено повторне повідомлення. Поштовий переказ 0208 в сумі 500,00 грн було повернуто за закінченням терміну зберігання.

Оскільки поштові перекази в указаних сумах ОСОБА_1 не отримала, вказані суми підлягають включенню до розміру заборгованості.

На спростування доводів позивача, що сплати аліментів не було з листопада 2015 року по вересень 2017 року ОСОБА_2 надавав копії платіжних доручень (фіскальних чеків) з яких можливо встановити особу одержувача платежу, суму відправлення та дату відправлення. Суми зазначені у платіжних дорученнях частково співпадають із сумами зазначеними у розрахунку державного виконавця.

Однак, судовою колегією встановлено, що до платежів за: грудень 2015 року; лютий, березень, квітень, червень, серпень, вересень, жовтень 2016 року; квітень, червень, липень, серпень, вересень та квітень 2017 року до суми аліментів державний виконавець врахував комісію за грошовий переказ.

Щодо доводів ОСОБА_2 про неправильний механізм визначення державним виконавцем розміру щомісячного платежу аліментів, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

В пункті 4 розділу XVI Інструкції організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 роз`яснено, що сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Під час розгляду у судах цивільної справи № 645/5637/15-ц за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області було встановлено, що ОСОБА_2 за період з 01 січня 2015 року по 06 січня 2017 року як фізична особа підприємець перебував на загальній системі оподаткування, загальна сума оподаткованого доходу за період 2015 2017 рік склала 0,00 грн; державна реєстрація фізичної особи підприємця припинена 06 січня 2017 року за особистим рішення.

Таким чином, за період звернення стягувача за виконавчим документом до суду і по момент припинення ОСОБА_2 здійснення підприємницької діяльності розмір аліментів слід розраховувати як 1/4 від його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, в період з червня 2015 року по грудень 2016 року включно, для розрахунку слід брати дохід від підприємницької діяльності, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет» відповідного року.

Починаючи з січня 2017 року по червень 2018 року, позивач є особою, яка не отримувала заробіток, тому в даному випадку для розрахунку необхідно брати інформації про середню заробітну плату працівника для Харківської області.

Вказаних висновків також дійшли Фрунзенський районний суд м. Харкова в ухвалі від 11 квітня 2019 року, якою задовольнив скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області, та Харківський апеляційний суд в постанові від 23 вересня 2020 року, якою залишив вказану ухвалу без змін.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтями 77, 79 та 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи викладене, судова колегія на підставі частини третьої статті 195 ЦПК України встановлює розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з 25 червня 2015 року по 30 червня 2018 року в розмірі 18 377,70 грн, виходячи з наступного розрахунку:

Місяць /Рік1/4 частина від доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікуСума аліментів, яка підлягає стягненю, грнСплачено боржником/ стягнуто виконавцем, грнЗаборгованість на 30 число поточного місяця, грнСукупний розмір заборгованості
Червень 2015 року385,80385,80200,00185,80185,80
Липень 2015 року385,80385,80800,000,00, 228,40 переплата0,00
Серпень 2015 року385,80385,801600,000,00, 1442,60 переплата0,00
Вересень 2015 року436,50436,50400,00 0,00, 1406,10 - переплата0,00
Жовтень 2015 року436,50436,500,00 0,00, 969,60 - переплата0,00
Листопад 2015 року436,50436,500,000,00, 533,1 - переплата0,00
Грудень 2015 року436,50436,50950,000,00, 1046,60 - переплата0,00
Січень 2016 року436,50436,500,000,00, 610,10 - переплата0,00
Лютий 2016 року436,50436,50450,000,00, 623,60 - переплата0,00
Березень 2016 року436,50436,50450,000,00, 637,10 - переплата0,00
Квітень 2016 року436,50436,50450,000,00, 650,60 - переплата0,00
Травень 2016 року459,30459,300,000,00, 191,30 - переплата0,00
Червень 2016 року459,30459,30450,000,00, 182 - переплата0,00
Липень 2016 року459,30459,300,00277,30 грн277,30
Серпень 2016 року459,30459,30450,009,3286,60
Вересень 2016 року459,30459,30500,000,00, 40,7 - переплата245,90
Жовтень 2016 року459,30459,30500,000,00, 40,7 - переплата205,2
Листопад 2016року459,30459,300,00459,30664,50
Грудень 2016 року506,70506,700,00506,701171,20
Розмір доходу/ середня заробітна плата, грн
Січень 2017 року5263,001315,750,001315,752486,95
Лютий 2017року5504,001376,000,001376,003862,95
Березень 2017 року5893,001473,250,001473,255336,20
Квітень 2017 року5848,001462,00500,00962,006298,20
Травень 2017 року5945,001486,250,001486,007784,20
Червень 2017 року6468,001617,00500,001117,008901,20
Липень 2017 року6449,001612,25500,001112,2510013,45
Серпень 2017 року6224,001556,00500,001056,0011069,45
Вересень 2017 року6660,001665,00500,001165,0012234,45
Жовтень 2017 року6593,001648,25600,001048,2513282,70
Листопад 2017 року6634,001658,500,001658,0014940,70
Грудень 2017 року7447,001658,501200,00458,0015398,70
Січень 2018 року6680,001670,00600,8,70
Лютий 2018 року6781,001695,251200,00495,2516963,95
Березень 2018 року7195,001798,751200,00598,5017562,45
Квітень 2018 року7284,001821,00700,001121,0018683,45
Травень 2018 року7389,001847,250,001847,2520530,70
Червень 2018 року7389,001847,251600,,70
20 777,70 грн (сукупний розмір заборгованості) - 2 400 грн (сума за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року) = 18 377,70 грн.

Однак, згідно з постановою державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Антосік О.А. у виконавчому провадженні № 56545292 станом на 15 серпня 2019 року борг за виконавчим листом № 645/5637/15-ц відсутній, виконавчий лист повернуто стягувачу. Вказана постанова судом незаконною не визнана та в установленому законом порядку не скасована.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 09 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 645/5637/15-ц, виданого 13 березня 2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, встановивши, що заборгованість по аліментам за період з 25 червня 2015 року по 30 червня 2018 року на час розгляду справи відсутня, підстав для задоволення позовної вимоги про її стягнення за цей період з відповідача на користь позивача немає.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Суд першої інстанції встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, була наявна заборгованість по сплаті аліментів, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені), передбаченої статтею 196 СК України. Однак невірно надавши оцінку розрахункам заборгованості державного виконавця та сторін, неповно дослідивши подані докази, невірно визначив суму неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Сума неустойки (пені), що визначена виходячи з наступного розрахунку:

- сума неустойки (пені) за червень 2015 року: 185,80 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 38 днів (23 червня 2015 року по 31 липня 2015 року) =70,61 грн;

- сума неустойки (пені) за липень 2015 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за серпень 2015 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за вересень 2015 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за жовтень 2015 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за листопад 2015 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за грудень 2015 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за січень 2016 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за лютий 2016 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за березень 2016 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за квітень 2016 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за травень 2016 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за червень 2016 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за липень 2016 року: 277,30 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 698 днів (01 серпень 2016 року по 30 червня 2018 року) = 1935,55 грн;

- сума неустойки (пені) за серпень 2016 року: 9,3 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 667 днів (01 вересень 2016 року по 30 червня 2018 року) = 62,03 грн;

- сума неустойки (пені) за вересня 2016 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за жовтень 2016 року відсутня, оскільки вся сума місячних аліментів погашена;

- сума неустойки (пені) за листопад 2016 року: 459,30 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 576 днів (01 грудня 2016 року по 30 червня 2018 року) = 2 645,57 грн;

- сума неустойки (пені) за грудень 2016 року: 506,70 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 545 днів (01 січня 2017 року по 30 червня 2018 року) = 2 761,52 грн;

- сума неустойки (пені) за січень 2017 року: 1315,75 - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 514 днів (01 лютого 2017 року по 30 червня 2018 року) = 6 762,96 грн;

- сума неустойки (пені) за лютий 2017 року: 1376,00 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 486 днів (01 березень 2017 року по 30 червня 2018 року) = 6 687,36 грн;

- сума неустойки (пені) за березень 2017 року: 1473,25 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 455 днів (01 квітень 2017 року по 30 червня 2018 року) = 6 703,29 грн;

- сума неустойки (пені) за квітень 2017 року: 962,00 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 425 днів (01 травень 2017 року по 30 червня 2018 року) = 4 088,50 грн;

- сума неустойки (пені) за травень 2017 року: 1486,25 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 394 днів (01 червень 2017 року по 30 червня 2018 року) = 5 855,83 грн;

- сума неустойки (пені) за червень 2017 року: 1117,00 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 364 днів (01 липня 2017 року по 30 червня 2018 року) = 4 065,88 грн;

- сума неустойки (пені) за липень 2017 року: 1112,25 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 333 днів (01 серпень 2017 року по 30 червня 2018 року) = 3 703,79 грн;

- сума неустойки (пені) за серпень 2017 року: 1056,00 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 302 днів (01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року) = 3189,12 грн;

- сума неустойки (пені) за вересень 2017 року: 1165,00 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 272 днів (01 жовтня 2017 року по 30 червня 2018 року) = 3 168,80 грн;

- сума неустойки (пені) за жовтень 2017 року: 1048,25 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 241 днів (01 листопада 2017 року по 30 червня 2018 року) = 2 526,28 грн;

- сума неустойки (пені) за листопад 2017 року: 1658,50 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 211 днів (01 грудня 2017 року по 30 червня 2018 року) = 3 499,44 грн;

- сума неустойки (пені) за грудень 2017 року: 458,50 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 180 днів (01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року) = 825,30 грн;

- сума неустойки (пені) за січень 2018 року: 1070,00 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 149 днів (01 лютого 2018 року по 30 червня 2018 року) = 1 594,30 грн;

- сума неустойки (пені) за лютий 2018 року: 495,25 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 121 днів (01 березень 2018 року по 30 червня 2018 року) = 599,25 грн;

--сума неустойки (пені) за березень 2018 року: 598,75 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 90 днів (01 квітень 2018 року по 30 червня 2018 року) = 538,88 грн;

- сума неустойки (пені) за квітень 2018 року: 1121,00 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 60 днів (01 травня 2018 року по 30 червня 2018 року) = 672,60 грн;

- сума неустойки (пені) за травень 2018 року: 1847,25 грн - розмір несплачених у відповідному місяці аліментів, х 1% (пені) х 29 днів (01 червень 2018 року по 30 червня 2018 року) = 535,70 грн;

- сума неустойки (пені) за червень 2018 року не нараховується, оскільки строк сплати аліментів за червень 2018 року настає у липні 2018 року.

Отже, загальний розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з 25 червня 2015 року по 30 червня 2018 року становить 62 492,56 грн.

Оскільки розрахована неустойка (пеня) явно перевищує 100 % заборгованості по аліментам, суд стягує з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі 18 377,70 грн, що становить 100 % заборгованості по аліментам за період з 25 червня 2015 року по 30 червня 2018 року.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Частиною другою статті 185 СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

ОСОБА_3 посилалася на те, що повинна нести додаткові витрати на дитину, які полягають у проїзді в метрополітені доньки з місця проживання до навчального закладу та назад, вартість яких за 2 навчальних роки склала суму в розмірі 4 536,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оплата послуг щоденного проїзду дитини та її матері до школи та зі школи на громадському транспорті (метрополітені м. Харкова) не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

В пункті 35 (абзац 3) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 України від 08 липня 2011 року № 3674 VI «Про судовий збір».

Відповідно до платіжного доручення від 06 квітня 2020 року № 0.0..1 за подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір в загальному розмірі 840,80 грн.

Розрахунок судового збору:

1). 330 648,77 грн заявлені позивачем вимоги : 18 377,70 грн задоволені позовні вимоги = 17,99 частина задоволених вимог;

- 3 306,49 грн (ставка судового збору в суді першої інстанції : 17,99 = 183,80 грн;

- 4 959,73 грн (ставка судового збору в суді апеляційної інстанції : 17,99 = 275,69 грн.

- 183,80 грн + 275,69 грн = 459,49 грн сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

2). 330 648,77 грн заявлені позивачем вимоги : 312 271,07 коп. вимоги, у задоволенні яких позивачеві відмовлено = 1,058 частина вимог, в задоволенні яких відмовлено; 840,80 грн : 1,058 = 794,71 грн сума судового збору, яка підлягає компенсації відповідачу.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

З урахування вказаної суми, сума судового збору, яка підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави, становить 335,22 грн (794,71 грн - 459,49 грн).

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 274, ст. 367, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року скасувати в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів і судового збору, та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 18 377,70 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят сім грн 70 коп).

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави судовий збір в розмірі 335,22 грн (триста тридцять п`ять грн 22 коп.).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина