ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/812/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №692/925/18 Категорія: 307020000
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргупредставника Золотоношківської сільської ради Драбівського району Черкаської області адвоката Архипенка Олександра Анатолійовича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Золотоношківської сільської ради Драбівського району Черкаської області, третя особа Драбівська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він є троюрідним племінником по материнській лінії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,61 га, що розташована на території Золотоношківської сільської ради Драбівського району Черкаської області та належала покійній на підставі Держаного акту серія ЯЛ №219935 від 26.11.2010 року.

Являючись спадкоємцем покійної п`ятої черги та маючи намір успадкувати її майно, позивач звернувся до Драбівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 .

При подачі заяви до Драбівської державної нотаріальної контори позивачу роз`яснено, що ним не подано заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 у визначений законодавством шестимісячний строк та він не мав сумісної реєстрації та проживання разом з померлою. Крім того, державним нотаріусом було пояснено, що у нього відсутній ряд документів, які підтверджували їх з ОСОБА_2 родинні відносини та було рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказує, що заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_2 у встановлений законодавством строк не подав, оскільки вважав, що спадщину після неї приймуть спадкоємці попередніх черг. Згодом після смерті ОСОБА_2 , від посадових осіб Золотоношківської сільської ради він дізнався, що спадщина після неї ніким зі спадкоємців не прийнята та відповідно юридично не оформлена.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , 1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є троюрідним племінником та троюрідною тіткою відповідно, по материнській лінії; визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 24 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Золотоношка Драбівського району Черкаської області, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, те, що вони приходяться один одному як троюрідна тітка та троюрідний племінник по материнській лінії.

Визнано пропуск строку ОСОБА_1 для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Золотоношка Драбівського району Черкаської області, поважним та визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що аналіз доказів у справі підтверджує факт родинних стосунків позивача та ОСОБА_2 , як троюрідної тітки та племінника по материнській лінії.

Відсутність доказів родинних стосунків та те, що позивач відноситься до п`ятої черги спадкування, на переконання суду першої інстанції, стали перешкодою для позивача для вчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі Золотоношківська сільська рада Драбівського району Черкаської області, вважаючи рішення незаконним, просила його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 вже звертався 25.09.2015 року до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, достовірно знаючи при цьому, що заповіт ОСОБА_2 від 23.12.2010 року є ним підробленим. Ухвалою суду від 04.11.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Крім того, ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2019 року у справі №695/1952/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, та за його заявою, на підставі ст. 49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, ОСОБА_1 було достеменно відомо про відкриття спадщини та необхідність у шестимісячний строк звернутися до нотаріуса, принаймні з 25.09.2015 року.

Крім того, звернення до нотаріуса і суду у 2018 році, через три роки після попередніх звернень, з новими надуманими причинами пропуску строку подання заяв є черговою спробою протиправного заволодіння майном. У рішенні суду зроблене посилання як на одну із причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини, відсутність у ОСОБА_1 доказів родинних стосунків із померлою. Однак, згідно матеріалів судової справи №692/925/18, ОСОБА_1 родинними стосунками почав цікавитись тільки в липні 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представник вказують на те, що твердження апелянта в частині того, що ОСОБА_1 знав про відкриття спадщини та відповідно повинен звернутися до нотаріальної контори у шестимісячний строк є лише суб`єктивним судженням, яке не ґрунтується на доказах та вимогах законодавства. Вказане також стосується і твердження апелянта про спадкування виключно на підставі заповіту.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. При цьому направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням його на лікуванні. Долучив до клопотання довідку №47 сімейного лікаря КНП «Оржицький центр первинної медико-санітарної допомоги» про те, що ОСОБА_3 знаходиться на самоізоляції за станом здоров`я.

Згідно постанови КМ України від 22 липня 2020 року № 641 ( в редакції постанови від 28 вересня 2020 року № 888) продовжено на всій території України дію карантину до 31 жовтня 2020 року.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність в судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що розгляд справи в апеляційній інстанції розпочато в травні 2020 року, з метою дотримання строків розгляду справи, судова колегія приходить до висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача.

До того ж, в суд апеляційної інстанції стороною позивача було подано відзив, який підлягає обов`язковому врахуванню при розгляді справи. Тобто колегія суддів вважає, що думка сторони позивача є з`ясованою, а на підставі матеріалів справи є можливість розглянути справу по суті без заслуховування усних пояснень представника позивача.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 21.08.2018 року №1217, що ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Золотоношківської сільської ради.

ОСОБА_1 звертався до Драбівської державної нотаріальної контори із заявою щодо спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та отримав роз`яснення, що оскільки він не був зареєстрований (прописаний) разом із померлою на день її смерті та не подав вчасно заяву про прийняття спадщини, то вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини, а тому йому необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Щодо встановлення факту родинних відносин, то колегія суддів дослідивши наявні докази у справі та враховуючи покази свідків, які були заслухані судом першої інстанції, доходить висновку про наявність підстав для його встановлення.

Судом першої інстанції встановлено та перевірено судом апеляційної інстанцією, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , його матір`ю є ОСОБА_4 (а.с. 5 зворот).

Дошлюбне прізвище ОСОБА_4 було « ОСОБА_5 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Матір`ю ОСОБА_4 та бабою позивача ОСОБА_1 була ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №11 від 17.02.1944 року (а.с. 6 зворот).

Дошлюбне прізвище ОСОБА_6 було « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 (а.с. 6 зворот).

В свою чергу батьками ОСОБА_8 були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 7).

З довідки Державного архіву Черкаської області від 17.07.2018 року вбачається, що в метричній книзі про шлюб Всесвятської церкви с. Золотоношка Пирятинського повіту ОСОБА_11 збереглися записи про одруження ОСОБА_12 з ОСОБА_13 (а.с. 7 зворот).

Отже, даний запис може свідчити, що дошлюбне прізвище прабаби позивача було ОСОБА_14 .

Відповідно до відповідей Державного архіву Черкаської області документальних підтверджень інших родинних відносин не збереглося.

Судом першої інстанції було заслухано свідків у справі, які підтвердили факт наявності родинних відносин між померлою та позивачем.

Свідок ОСОБА_6 , яка є бабою позивача, показала, що у її матері був рідний брат ОСОБА_15 ,у якого був син ОСОБА_16 і внучка ОСОБА_2 , що також підтверджується в погосподарській книзі с. Золотоношка за 1940-2010 роки.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 показали суду, що позивач та його родина підтримували родинні стосунки з ОСОБА_2 , допомагали їй, позивач її називав тіткою.

Апеляційний суд, детально проаналізувавши надані ОСОБА_1 докази доходить висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту родинних зв`язків між позивачем і спадкодавцем.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Позивач звернувся до суду з даним позовом як спадкоємець п`ятої черги.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом указаної норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позивач в обґрунтування пропуску строку для прийняття спадщини поважною причиною зазначає те, що йому не було відомо про неприйняття спадщини спадкоємцями померлої попередніх черг та до того ж у нього були відсутні ряд документів, які б підтверджували факт родинних відносин його із спадкодавцем.

Указані позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними причинами у розумінні статті 1272 ЦК України.

Суд першої інстанції, визначаючи ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, оскільки обставини, на які посилався позивач, не дають підстав уважати їх об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини.

Крім того, як видно із матеріалів справи ОСОБА_1 звертався 25.09.2015 року до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Тобто станом на 25.09.2015 року він був обізнаний про порядок звернення до нотаріуса для прийняття спадщини та про шестимісячний строк на подання відповідної заяви.

Необхідно також зазначити про те, що до Державного архіву Черкаської області для отримання необхідної інформації про родинні відносини позивач почав звертатися лише у липні 2018 року, тобто майже через чотири роки після смерті ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2019 року у справі №695/1952/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, та за його заявою, на підставі ст. 49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

У даній ухвалі встановлено факт підроблення позивачем заповіту від імені ОСОБА_2 , яким вона все своє майно заповідала ОСОБА_1 .

Також в апеляційній скарзі зазначено, що заповіт ОСОБА_2 від 23.12.2010 року недійсним судом не визнавався, а тому має юридичну силу, що в свою чергу свідчить про те, що позивач позбавлений права на спадкування за законом, то колегія суддів, перевіривши дані аргументи, доходить наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Тому, оскільки заповіт, хоч і не визнавався судом недійсним, однак спадщину за ним не прийнято, а тому вказане не позбавляє спадкування майна спадкоємцями за законом.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно із главою 13 Порядку чинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом.

Відповідно до глави 14 Порядку передбачено, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Такі ж підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії та порядок оскарження нотаріальних дій передбачені у статтях 49, 50 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

В матеріалах справи міститься лист Драбівської державної нотаріальної контори від 07.09.2018 року про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , тобто постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій відсутня.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Висновок суду першої інстанції у частині визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 вирішення позовних вимог не ґрунтуються на нормах матеріального права, у зв`язку з чим і відповідно до положень частини першої статті 376 ЦПК України оскаржуване судове рішення в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Золотоношківської сільської ради Драбівського району Черкаської області адвоката Архипенка Олександра Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 травня 2019 року в частині визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.

Судді: