ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/7423/19
Провадження № 22-ц/4820/529/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2019 року, суддя Семенюк В.В., у справі за позовом керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРК», про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування записів у поземельних книгах та поновлення запису, скасування записів про державну реєстрацію права власності,

встановив:

18.12.2019 року керівник Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, вказавши, що в провадженні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду перебуває справа за позовом прокурора в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд» про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування записів у Поземельних книгах та поновлення запису, скасування записів про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування заяви вказав, що ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 17.10.2017 №22-20832-СГ) використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.10.2017 №15-10908/13-17-СГ отримала у приватну власність (право зареєстровано 27.10.2017) земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :01:002:0447) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Великомихайлівського району Одеської області).

Однак було встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017№22-20832-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0327) та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства (проект розроблено на підставі наказу від 16.06.2017№ 22-12214-СГ). На підставі зазначеного наказу 22.10.2017 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Згодом на підставі відплатного договору право власності на вказану спірну земельну ділянку було зареєстровано за ТОВ «Форк», яке об`єднало її з іншими земельними ділянками, утворивши таким чином єдину земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526 площею 56 га.

07.03.2018 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на земельну ділянку :02:003:0526 площею 56 га за ТОВ «ФОРК» припинено та зареєстровано за ОСОБА_2

17.03.2018 року земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, площею 56 га передано до статутного капіталу ТОВ «Зарус - Інвест», право власності зареєстровано17.03.2019 року за №25293453.

21.03.2019 року ТОВ «Зарус-Інвест» земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, площею 56 га передано в оренду ТОВ «Агро-Еко-Граунд» строком на 7 років.

ОСОБА_1 заволоділа земельною ділянкою внаслідок свідомої протиправної поведінки, приховавши факт попереднього використання права безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та фактично відразу ж відчужила її на користь ТОВ «Форк».

В подальшому протягом нетривалого періоду (14 днів) відбулось об`єднання спірної земельної ділянки з іншими земельними ділянками та ще двічі змінився її власник.

Загалом з 22 жовтня 2017 року по 17 березня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змінено 6 записів про право власності, що пов`язані зі спірною земельною ділянкою (змінилось 4 власники, відбулись об`єднання та поділ земельної ділянки).

На думку позивача такі обставини свідчать про високу вірогідність здійснення ТОВ «Зарус-Інвест» передачі земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0526 третім особам, їх відчуження, зміни конфігурації, вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про повернення земельної ділянки державі.

Позивач просив суд забезпечити позов шляхом заборони ТОВ «Зарус-Інвест» розпоряджатися спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0526, здійснювати зміну її цільового призначення, поділ, об`єднання, перетворення; накладення на спірні земельні ділянки арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо перетворення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0526; заборони державним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Держгеокадастру та його територіальних органів вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються спірної земельної ділянки, окрім внесення даних про її належність державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та скасування у поземельних книгах записів про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0327 (в частині державної реєстрації цієї земельної ділянки за ОСОБА_1 ), :02:003:0526.

Ухвалою Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.12.2019 року заяву задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, в межах якої знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0327, яка підлягає витребуванню у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та заборонено вчинення реєстраційних дій щодо перетворення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками земельних ділянок з кадастровим номером :02:003:0526; заборонено ТОВ «Зарус-Інвест» розпоряджатись, змінювати цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0526, здійснювати її перетворення, поділ, об`єднання з іншими земельними ділянками; заборонено земельним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органів, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки з кадастровими номерами :02:003:0327 та :02:003:0526, окрім внесення записів про поновлення у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0327 за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та скасування у поземельних книгах записів про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0327 (в частині державної реєстрації цієї земельної ділянки за ОСОБА_1 ), :02:003:0526.

В апеляційній скарзі ТОВ «Зарус-Інвест» просило скасувати ухвалу про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправомірно застосував заходи забезпечення позову, оскільки не врахував відсутність правових підстав для такого забезпечення, передбачених діючими процесуальними нормами з урахуванням судової практики цієї категорії справ. Судом не встановлено дійсні підстави позовної заяви, наявність спору між сторонами, предмет спору. Способи забезпечення позову, застосовані судом, не відповідають предмету спору, зокрема, судом не встановлено місце розташування спірної земельної ділянки, її конфігурація. Накладено арешт на земельну ділянку, яка не є предметом позову, оскільки площі спірної земельної ділянки є значно меншою. Заява про забезпечення позові не відповідає вимогам процесуального закону щодо форми і змісту. Позов не місить об`єктивних даних, які б вказували на можливість здійснення товариством передачі спірної земельної ділянки третім особам, зміни її конфігурації тощо. Забезпечення позову в обраний судом спосіб призведе до порушення права апелянта на мирне володіння майном.

В судове засідання учасники справи, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи судом не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Прокурор до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти апеляційної скарги заперечив.

Перевіривши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, предметом спору є земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0327, площею 2 га, яка була об`єднана в одну земельну ділянку разом з іншими з присвоєнням нового кадастрового номера - :02:003:0526, площею 56 га.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку, що вказані позивачем види забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, невжиття заходів по забезпеченню позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Такий висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Аналіз обставин справи свідчить про те, що відповідач ТОВ «Зарус-Інвест» може вчинити дії по відчуженню спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0327, площею 2 га, яка була об`єднана в одну земельну ділянку з присвоєнням нового кадастрового номера - :02:003:0526, площею 56 га на користь третіх осіб, її перереєстрації, виділення із новосформованої земельної ділянки, враховуючи неодноразову зміну власників спірної земельної ділянки, її передачу у користування різним юридичним особам тощо. З урахуванням змісту позовних вимог, у разі задоволення позову такі дії відповідача можуть дійсно перешкодити виконанню рішення суду або взагалі зробити його виконання неможливим.

З метою забезпечення збалансованості інтересів сторін суд приходить до висновку про те, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно, на яке накладено арешт та заборонено вчинення певних дій щодо розпорядження та реєстрації, фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії).

Доводи апелянта про те, що заборона вчинення певних дій щодо спірної земельної ділянки є втручанням у його право на мирне володіння майно є вірним. Натомість, таке втручання є не тільки виправданим, але й необхідним, оскільки воно спрямовано на забезпечення виконання рішення суду. Крім того, така заборона не перешкоджатиме ТОВ «Зарус-Інвест» вільно користуватися цією ділянкою Ці обставини свідчать про те, що такий вид забезпечення позову у вигляді арешту та заборони щодо земельної ділянки відповідає ч. 1 ст. 6 Конвенції та не порушує ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Врахувавши предмет позову, наведені позивачем обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та співмірність, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд правомірно застосував заходи забезпечення позову.

При цьому слід зауважити, що забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а обставини щодо порушення законних прав та інтересів позивача підлягають подальшому встановленню в процесі судового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 березня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко