Єдиний унікальний номер 243/5118/20
Номер провадження 22-ц/804/2693/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року

м. Бахмут

справа № 243/5118/20

провадження № 22-ц/804/2693/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.

за участю секретаря судового засідання - Гуляєва М.В.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2

представник боржника - ОСОБА_3 ,

державний виконавець - Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 243/5118/20 за скаргою ОСОБА_2 , від імені, якого діє ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Комарницької Інни Анатоліївни, про визнання дій незаконними та скасування постанов державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про тимчасове обмеження у керуванні транспортним засобом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені, якого діє ОСОБА_3 ,

на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2020 року (суддя Мінаєв І.М.), постановлену в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У червні 2020 року ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в обґрунтування якої зазначила, що 16 березня 2012 року Калініським районним судом місто Горлівка Донецької області було видано виконавчий лист № 2/521/775/12 про стягнення з ОСОБА_2 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного вику, починаючи з 16.01.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення Калініського районного суду міста Горлівка Донецької області від 23 травня 2015 року державним виконавцем Сихівського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 4693023.

09 березня 2017 року державним виконавцем Сихівського відділу ДВС міста Львову Головного територіального управління юстиції у Львівській області було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

22 березня 2017 року старшим державним виконавцем Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області було винесено постанову про прийняття до виконання провадження № 46932023.

09 січня 2020 року державним виконавцем Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про прийняття виконання виконавчого провадження № 46932023.

08 травня 2020 року державним виконавцем Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) Чорною М.І. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/521/775/12, винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межи України та про тимчасове обмеження у керуванні транспортним засобом. Вказані постанови надішли на адресу скаржника лише 23 травня 2020 року вважає їх незаконними.

Державним виконавцем не враховано, що скаржник є інвалідом 3 групи, на його утриманні перебуває дружина та ще одна неповнолітня дитина, яка потребує медичної допомоги , проте він позбавлений можливості самостійно привезти дитину до медичної установи з використанням власного транспортного засобу. Окрім того, боржник закінчив курс годинної програми за фахом водія та перебуває на обліку в центрі зайнятості на посаду водія автотранспортного засобу, тому постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві керуванні транспортними засобами призведе до неможливості працевлаштування, чим порушить право на працю. Зауважує, що він не має відповідати за бездіяльність державного виконавця, що полягала в тому, що не було здійснено жодних дій щодо встановлення місця роботи боржника, тому він був переконаний, що з нього утримується сума аліментів у повному обсязі.

Просив суд визнати незаконними дії державного виконавця Чорної М.І. в частині винесення 08 травня 2020 року постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про тимчасове обмеження у керуванні транспортним засобом та скасувати зазначені постанови. Скасувати постанову державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чорної М.І., від 08.05.2020 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межи України. Скасувати постанову державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чорної М.І., від 08.05.2020 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_5 у керуванні транспортним засобом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2020 року скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Комарницької І.А., про визнання дій незаконними та скасування постанов державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про тимчасове обмеження у керуванні транспортним засобом, залишено без задоволення.

Судове рішення мотивоване тим, що державним виконавцем не було порушено норми чинного законодавства України та Закон України «Про виконавче провадження», а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду скаржник - ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Скакун С.О. посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що державним виконавцем не було вчинено жодної дії стосовно наявного виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний був обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісячно. Так, на підставі заяви ОСОБА_2 , у 2017 році було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадження № 46932023, що підтверджується у самій постанові.

Після вищезазначеної постанови і лише за самою заявою боржника жодної дії державним виконавцем не було здійснено, що вказує на порушення статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник вважав, що з нього на виконання виконавчого листа та відкритого виконавчого провадження про стягнення аліментів утримується сума на аліменти з заробітної плати відповідно до норм чинного законодавства України та не міг уявити, що державним виконавцем не виконуються усі вимоги чинного законодавства. Дане твердження підтверджується і тим, що на адресу апелянта не було надіслано жодного рахунку про стягнення аліментів, які повинні обчислюватись державним виконавцем щомісячно.

Крім того, при винесені ухвали від 03 липня 2020 року зазначено, що Миколаївським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було надано відзив на скаргу та додані додатки до неї. Проте на адресу ОСОБА_5 та його представника не надходило жодного документу від заінтересованої особи, рішення якої оскаржується .

Судом не враховано, що ОСОБА_5 є інвалідом третьої групи, в 2019 році переніс операцію з приводу кила хребта , що вказує на неможливість рухатись на далекі відстані без допомоги техніки. Відповідно до частини 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортним засобом не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основаного законного джерела засобів для існування; використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебування на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

Також судом не враховано, що державний виконавець самостійно змінив суму аліментів , які потрібно утримувати з позивача.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

09 вересня 2020 року від Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені, якого діє ОСОБА_3 в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду від 03 липня 2020 року залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку. Під час виконання рішення державним виконавцем встановлено факт приховування боржником свого доходу на ДМЗ «Карпати», в його поясненні від 05 березня 2020 року зазначено, що він не працевлаштований, а з довідки ДМЗ «Карпати» вбачається, що його дохід за період з 10 квітня 2018 року по 16 березня 2020 року становить 288 769,55 грн. На підставі цієї довідки та звітів ПФУ державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості, яка станом на 01 травня 2020 року становила 46 767,22 грн., що перевищує суму платежів за 4 місяці. Таким чином, на підставі статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України та у праві керування транспортними засобами, до повного погашення заборгованості. Відповідь на звернення боржник ОСОБА_2 отримав 22 травня 2020 року особисто, однак скаргу подав 11 червня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Боржник - ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав просив її задовольнити.

Представник боржника - ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала просила її задовольнити.

Стягувач - ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином на офіційному веб-сайті апеляційного суду (а.с.136)

Представник Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

20 березня 2015 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 46932023 за заявою ОСОБА_1 від 18 березня 2015 року про примусове виконання виконавчого листа № 2/521/775/12 від 16.03.2012, виданого Калінінським районним судом м. Горлівка, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).

Постановою державного виконавця від 08 травня 2020 року у виконавчому провадженні № 46932023 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2/521/775/12 від 16 березня 2012 року. Зазначена постанова обґрунтована тим, що у ОСОБА_2 утворилася заборгованість з 23 січня 2017 року по 30 квітня 2020 року в сумі 46 767,22 грн. (а.с.9). Окрім того, постановою державного виконавця від 08 травня 2020 року з аналогічних підстав встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по аліментам (а.с.9).

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 27 липня 2016 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а.с.10), від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7 (а.с.10.).

Як вбачається з довідки МСЕК № 832453 від 22 січня 2019 року ОСОБА_2 , 1987 року народження, є особою з інвалідністю третьої групи за загальним захворюванням, рекомендовано роботу без фізичного навантаження (а.с.11).

Згідно з медичними довідками КНП "Миколаївська центральна районна лікарня ", ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на "Д" обліку з діагнозом атопічний дерматит, часті застудні захворювання (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 водій ОСОБА_2 пройшов повний курс фахової програми водій газобалонних автомобілів, йому присвоєне право експлуатації ним автомобіля з газобалонними установками (а.с.15).

22 березня 2017 року ОСОБА_2 у письмовій заяві на ім`я начальника Миколаївкої РВДВС повідомив, що отримує пенсію та просив стягувати аліменти (а.с.26).

Відповідно до довідки ТОВ "Дослідно-механічний завод "Карпати" ОСОБА_2 працював на посаді економіста з 10 квітня 2018 року по 15 березня 2020 року , розмір доходу за зазначений період склав 288 769,55 грн. (а.с.26).

05 березня 2020 року ОСОБА_2 надав письмові пояснення, за змістом яких зазначив, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працевлаштований. Нерухомого та рухомого майна не має, відкритих рахунків в банках, окрім пенсійного, не має (а.с.28).

06 березня 2020 року ОСОБА_2 отримав роз`яснення Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) щодо чинного законодавства України, що регулює порядок стягнення аліментів. За змістом зазначеного роз`яснення, зокрема, попереджено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїду за межі України, у праві керування транспортними засобами, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с.27).

19 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про зняття обмежень, а саме тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, оскільки він є особою з інвалідністю ІІІ групи і не має можливості пересуватися до медичної установи для лікування свого захворювання, а також на його утриманні перебуває дитина віком 1,5 роки, яка потребує щотижневого медичного догляду в медичній установі (а.с.33). У відповідь на звернення ОСОБА_2 повідомлено про відсутність підстав для зняття обмеження у праві керування транспортними засобами, зазначену відповідь він отримав особисто під підпис 21 травня 2020 року. (а.с.33, 36).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 12 червня 2020 року сукупний розмір заборгованості з аліментів по травень 2020 року включно становить 48 419,18 грн. Зокрема, сума аліментів, що нарахована за травень 2020 р. становить 1109,00 грн., боржником сплачено 0,00 грн., за квітень 2020 року - 2 631,97 грн., боржником сплачено 6 65,40 грн., за березень 2020 року - 1 109,00 грн., боржником сплачено 2165,40 грн., за лютий 2020 року - 2267,47 грн., боржником сплачено 665,40 грн., за січень 2020 року - 1643,99 грн., боржником сплачено 665,40 грн. (а.с.36.).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , від імені, якого діє ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не було порушено норми чинного законодавства України та Закон України «Про виконавче провадження», а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання.

Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, що діє на момент звернення скаржника до суду) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини четвертої статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частини друга-третя статті 195 СК України).

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачено статтею 71 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно із частинами третьою, дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на день винесення оскаржуваної постанови) визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на день винесення оскаржуваної постанови) встановлено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 10 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що зобов`язання по сплаті заборгованості за аліментами не припиняється з припиненням зобов`язання сплати самих аліментів.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що боржник у виконавчому провадженні мав сплачував аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі ? частини від всіх видів його доходу. Боржником повідомлено державного виконавця про отримання ним пенсії як особою з інвалідністю, з урахуванням розміру якої і визначалася сума аліментів, що підлягала сплаті та становила ? частку від розміру цієї пенсії. В ході примусового виконання державним виконавцем встановлено, що боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2 був працевлаштований в ТОВ "ДМЗ "Карпати" на посаді економіста у період з 10 квітня 2018 року по 15 березня 2020 року, де отримував заробітну плату. Таким чином, оскільки боржник у виконавчому провадженні не повідомив державного виконавця про те, що він працевлаштувався, а навпаки, зазначив, що він не є працевлаштованим у заяві від 05 березня 2020 року, розмір його заробітної плати не включався до сукупного доходу, з якого мали вираховуватися аліменти у розмірі ? частки. Розмір аліментів, що мали стягуватися з боржника за період його працевлаштування та отримання ним заробітної плати, було перераховано, до розміру сукупного доходу боржника включено також і заробітну плату, яку він отримував з 10 квітня 2018 року по 15 березня 2020 року, у зв`язку з чим станом на 01 травня 2020 року заборгованість боржника по аліментам становила 46 767,22 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяці та дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також необґрунтованим є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що боржник є інвалідом третьої групи, що він та його дитина від іншого шлюбу потребує надання кваліфікованої медичної допомоги, оскільки ці обставини проаналізовані судом та ним надана належна правова оцінка, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що частиною 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визнано, що неможливо застосовувати тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

З матеріалів справи вбачається, що боржник працював економістом, тобто має фахову вищу освіту, а наявність у нього права експлуатації автомобілів з газобалонним обладнанням, що вбачається з відповідного свідоцтва від 02.11.2004 р., не дає підстав стверджувати, що боржник працевлаштований за цією спеціальністю.

Окрім того, підставою неможливості застосування такого обмеження також визначено використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що боржник є особою з інвалідністю ІІІ групи, його дитина ОСОБА_7 перебуває на обліку з діагнозом "атопічний дерматит", часто хворіє застудними захворюваннями, тобто наведених у пункті 2 частини 11 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» підстав боржником не зазначено.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець неправомірно застосував до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою застосування обмеження у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, наявність заборгованості по несплаті аліментів сукупній розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці. Судом вірно не прийняв до уваги посилання боржника на положення статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо права державного виконавця на звернення до суду для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, оскільки зазначена норма є загальною, в той час як спеціальною нормою, а саме пунктом 1 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Тобто, у виконавчому провадженні зі стягнення аліментів застосовується спрощений порядок накладення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, зі змісту спеціальної норми вбачається, що для накладення зазначеного обмеження достатньо встановити факт наявності заборгованості, що перевищує суму платежів за 4 місяці, факт ухилення від виконання зобов`язання не має значення в такому випадку.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права не є підставами для скасування судового рішення.

Відповідно частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Процесуальні порушення, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі не призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала про відмову в задоволені скарги на дії державного виконавця постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені, якого діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року

Головуючий О.О.Тимченко