Справа № 161/1138/20 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/875/20 Категорія: 77 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника відповідача Кириченка Р. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького національного технічного університету про поновлення на роботі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Луцького національного технічного університету про поновлення на роботі.

Покликалася на те, що з 01.10.2010 працювала на посаді доцента кафедри іноземних мов Луцького національного технічного університету.

Наказом в.о. ректора від 10.10.2019 № 126-07-35 звільнена з роботи в зв`язку з вчиненням аморального проступку.

Зазначає, що аморального проступку не вчиняла.

Просила суд визнати наказ № 126-07-35 від 10.10.2019 незаконним та поновити її на роботі на посаді доцента кафедри української та іноземної лінгвістики Луцького національного технічного університету.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.06.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що рішення суду є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважає його законним і обґрунтованим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена у зв`язку з таким.

Згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 призначена на посаду доцента кафедри іноземних мов Луцького національного технічного університету з 01.09.2020 на підставі 171-06-30 від 01.10.2010 (а.с.6).

Актом № 1 проведення розслідування вчинення аморального проступку доцентом кафедри української та іноземної лінгвістики ОСОБА_1 від 09.10.2020 встановлено, що ОСОБА_1 є працівником, яка безпосередньо виконує виховні функції, письмовими доказами підтверджено факт вчинення аморального поступку, тому рекомендовано звільнення останньої на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України.

Зокрема, sp письмових звернень та пояснень студентів вбачається,, що ОСОБА_1 під час проведення занять у вересні - жовтні 2019 року заставляла студентів піднімати догори руки, унаслідок чого частини тіла оголювались, здійснювати нахили донизу, стояти під дверима із розставленими руками, дозволяла собі торкатись шиї, рук, ніг студентів, обзивала образливими словами, заставляла виконувати фізичні вправи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , яка працювала на посаді доцента кафедри іноземних мов, вчинила аморальний поступок, а тому звільнена з займаної посади відповідно до вимог Кодексу законів про працю.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб`єктів господарювання.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники освітнього процесу, зазначені у статті 52 Закону України «Про освіту», а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку, як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Згідно із ч. 2 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані серед іншого зобов`язані: постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність; сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватись педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства , приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти.

З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач займала посаду, пов`язану з викладацькою діяльністю, є працівником освіти та вчиняла по відношенню студентів дії, які суперечать загальним правилам поведінки в суспільстві, змісту трудової функції, загальноприйнятим моральним цінностям і правилам поведінки , правильно кваліфікував такі дії як аморальний проступок , у зв`язку з вчиненням якого позивач не може продовжувати виконувати роботу, тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення є необгунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить доводів, які можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: