У х в а л а

28 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 331/3041/15

провадження № 61-13290ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 серпня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт»), звернулося до суду із зазначеним вище позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 072,46 доларів США, обмеживши розмір солідарного стягнення сумою у розмірі 20 072,46 доларів США, та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 072,46 доларів США, обмеживши розмір солідарного стягнення сумою у розмірі 20 072,46 доларів США.

12 травня 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - через систему «Електронний Суд» подано зустрічну позовну заяву до ТОВ «ФК «Форінт», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 21 серпня 2020 року, у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено. Роз`яснено позивачу його право на звернення до суду у загальному порядку.

04 вересня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав касаційну скаргу, що надійшла 07 вересня 2020 року, в якій заявник просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 серпня 2020 року скасувати й передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої та апеляційної інстанції порушено права заявника, так як суди прийняли незаконні рішення, які підлягають скасуванню, оскільки первісний та зустрічний позови взаємопов`язані та їх спільний розгляд є доцільним, бо вимоги виникають з одних правовідносин.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним й обґрунтованим.

Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Предметом оскарження у цій справі є ухвала суду першої інстанції, з якою погодився й суд апеляційної інстанції, про відмову у прийнятті зустрічного позову.

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 року відповідачам був наданий строк для подання відзиву до 26 червня 2018 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що копію ухвали суду ОСОБА_1 отримав 12 червня 2018 року особисто та у строк визначений в ухвалі суду, а саме до 26 червня 2018 року подав відзив на позовну заяву, однак зустрічна позовна заява представником відповідача було подана тільки 12 травня 2020 року, при цьому питання про поновлення пропущеного строку не ставилося, причини пропуску цього строку відповідачем не зазначалося.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про пропуск відповідачем строку на її подання.

Отже, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті зустрічного позову, оскільки ОСОБА_1 скористався правом для подання відзиву на позовну заяву, хоча, у цей же строк, як передбачено законом, зустрічний позов ним не подано, клопотання про поновлення пропущеного строку не ставилося та причини пропуску цього строку відповідачем не зазначалося.

Положення частини першої статті 193 ЦПК України не містять приписів щодо можливості подачі зустрічного позову поза межами строку для подання відзиву.

Доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, оскільки є вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Крім того, судами попередніх інстанцій правильно визначено, що посилання скаржника на ті обставини, що зустрічний позов стосується визнання договору відступлення права вимоги недійсним, й вказаного договору не існувало на період, в який процесуальним законодавством передбачено подання зустрічного позову, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки позивач у даному випадку не позбавлений права подати окремий позов з цього питання.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішення не впливають.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, є необґрунтованою.

Правильне застосовування норм ЦПК України є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 серпня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара