Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 363/2197/17

провадження № 61-15477св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород

відповідачі: Вишгородська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 , яка підписана представником ОСОБА_21 , на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 рокуу складі судді Котлярової І. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

та касаційну скаргу ОСОБА_22 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 рокуу складі судді Котлярової І. Ю., та постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у складі суддів: Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади м. Вишгород звернувся з позовом до Вишгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради та витребування земельних ділянок з незаконного володіння.

У березні 2018 року надійшла заява про забезпечення позову, у якій заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури просить накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:001:0160, :38:001:0165, :38:001:0166, :38:001:0167, :38:001:0158, :38:001:0159, :38:001:6001, :38:001:6002, :38:001:6003, :38:001:0169, :38:001:6006, :38:001:6007, :38:001:6004, :38:001:6005, :38:001:0168, :38:001:0157, :38:001:0162, які розташовані на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області. Крім того, просив заборонити відповідачам по справі та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами: :38:001:0160, :38:001:0165, :38:001:0166, :38:001:0167, :38:001:0158, :38:001:0159, :38:001:6001, :38:001:6002, :38:001:6003, :38:001:0169, :38:001:6006, :38:001:6007, :38:001:6004, :38:001:6005, :38:001:0168, :38:001:0157, :38:001:0162, які розташовані на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області

Заява мотивована тим, що за час розгляду справи, відповідачі відчужували спірні земельні ділянки на користь третіх осіб, що в свою чергу затягує судовий процес та може призвести до ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року заяву заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгорода про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:001:0160, :38:001:0165, :38:001:0166, :38:001:0167, :38:001:0158, :38:001:0159, :38:001:6001, :38:001:6002, :38:001:6003, :38:001:0169, :38:001:6006, :38:001:6007, :38:001:6004, :38:001:6005, :38:001:0168, :38:001:0157, :38:001:0162, які розташовані на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області до винесення судом остаточного рішення.

В задоволені інших вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , подану адвокатом Зайченко К. С., залишено без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року залишено без змін.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що із заяви про забезпечення позову вбачається реальна небезпека реалізації майна, оскільки за час розгляду справи відповідачі відчужували земельні ділянки на користь третіх осіб. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення або унеможливити виконання рішення суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_23 , який діє в інтересах ОСОБА_22 , залишено без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, передані у власність громадян за рахунок земель водного фонду. Під час розгляду справи деякими відповідачами по справі відчужено ряд земельних ділянок на користь інших осіб, а деякі ділянки поділені та забудовуються, тобто невжиття таких заходів може призвести до істотного ускладнення чи унеможливлення в подальшому виконання рішення суду. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що земельна ділянка під кадастровим номером :38:001:0164 є предметом спору, оскільки представник прокуратури в травні 2019 року подав заяву про зміну предмету позову, а вирішення питання про забезпечення позову можливо і до подачі позову до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_21 , у якій просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

У жовтні 2019 року ОСОБА_22 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, в разі залишення постанови суду апеляційної інстанції в силі скасувати мотивувальну частину щодо встановлення преюдиційних фактів, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що ухвалою від 17 квітня 2019 року безпідставно накладено арешт на майно, яке не мало жодного відношення до судового розгляду та не було предметом позовної заяви. Рішення про накладення арешту було прийнято без його участі. Належна йому на праві приватної власності земельної ділянки жодним чином не пов`язана з іншими земельними ділянками чи їх власниками та не є спільною дольовою власністю із учасниками судової справи.

Касаційна скарга ОСОБА_22 мотивована тим, що на майно, яке не мало жодного відношення до судового розгляду те не було предметом позовної заяви, ухвалою від 17 квітня 2019 року було безпідставно накладено арешт у справі слухання якої розпочато ще у 2017 році. Крім того, рішення про накладення арешту було прийнято без його участі, позбавивши права захистити належне йому майно під час розгляду заяви про накладення арештів. Забезпечення позову проводилось на підставі документу, який не відповідає нормам чинного ЦПК України та з порушенням статті 151 ЦПК України. Судом не з`ясовані обставини, що мають суттєве значення для ухвалення відповідного рішення, оскільки належна йому на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :38:001:6004 жодного відношення до оскаржуваного рішення Вишгородської міської ради № 35 не має та не є предметом цього позову.

Ухвалюючи постанову 03 жовтня 2019 року, суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційного оскарження та встановив преюдиційний факт, який взагалі є предметом позову та навіть ще не досліджувався судом першої інстанції.

Аналіз змісту касаційних скарг свідчить про те, що з урахуванням принципу диспозитивності, судові рішення оскаржуються лише в частині накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :38:001:6004, належної ОСОБА_5 та :38:001:6005, належної ОСОБА_22 , тому в іншій частині судом касаційної інстанції не перевіряються.

Позиція інших учасників справи

Відзив від учасників справи на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Cуду від 12 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано справу № 363/2197/17 з суду першої інстанції.

У вересні 2019 року матеріали цивільної справи № 363/2197/17надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 363/2197/17 за касаційною скаргою ОСОБА_22 .

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі ОСОБА_22 та відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі ОСОБА_5 , з таких мотивів.

Встановлено, що предметом спору є земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:001:0160, :38:001:0165, :38:001:0166, :38:001:0167, :38:001:0158, :38:001:0159, :38:001:6001, :38:001:6002, :38:001:6003, :38:001:0169, :38:001:6006, :38:001:6007, :38:001:6004, :38:001:6005, :38:001:0168, :38:001:0157, :38:001:0162.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород, зазначав, що витребувані земельні ділянки, що є предметом позову, знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, а саме в межах 100 метрової захисної смуги, передані у власність громадян за рахунок земель водного фонду, що є порушенням норм діючого законодавства. Посилаючись на те, що під час розгляду справи деякими відповідачами по справі відчужено ряд земельних ділянок на користь інших осіб, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а деякі ділянки поділені та забудовуються, тобто такі дії відповідачів роблять неможливим в подальшому виконання рішення суду та використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що існує реальна небезпека повторної реалізації майна третім особам, що в свою чергу привиде до затягування судового процесу, ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині першій статті 150 ЦПК України серед видів забезпечення позову передбачено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборона вчиняти певні дії.

Частиною другою цієї статті визначена можливість суду застосувати кілька видів забезпечення позову.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина шоста статті 153 ЦПК України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (частина сьома статті 153 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Суд першої інстанції, з висновком якого подився суд апеляційної інстанції, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви щодо забезпечення позову в цій справі. Під час розгляду справи деякими відповідачами по справі відчужено ряд земельних ділянок на користь інших осіб, а деякі ділянки поділені та забудовуються, тобто невжиття таких заходів може призвести до істотного ускладнення чи унеможливлення в подальшому виконання рішення суду.

Отже, позивачем наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на щоВерховний Суд погоджується з висновком суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту, що відповідає вимогам закону.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо накладення арешту на земельну ділянку під кадастровим номером :38:001:6004, яка не є предметом позову є безпідставними.

Встановлено, що земельна ділянка під кадастровим номером :38:001:6004 утворилась на підставі заяви власника про поділ земельної ділянки під кадастровим номером :38:001:0164 і становила площу 0,0975 га, яка є предметом позову. Поділ земельної ділянки на дві відбувався після звернення до суду з позовом.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_22 про те, що судом безпідставно накладено арешт на земельну ділянку під кадастровим номером :38:001:6005, яка була придбана ОСОБА_22 й не була предметом позову, є необґрунтовані, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами.

Доводи заявників ОСОБА_5 та ОСОБА_22 про те, що рішення про накладення арешту було прийнято без їх участі, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Отже, зазначеною нормою закону передбачено розгляд заяв про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, що не є порушенням їх процесуальних прав.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року у справі № 504/1028/16-ц (провадження № 61-46750св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Тому саме для досягнення вказаної мети учасники справи, в першу чергу відповідач, не повідомляються судом про розгляд заяви про забезпечення позову, адже тільки так може бути забезпечене реальне виконання рішення суду чи ефективне запобігання можливим зловживанням з боку відповідача».

В той же час є обґрунтованими доводи касаційної скарги ОСОБА_22 про те, що судом апеляційної інстанції зроблені висновки по суті спору.

Так, в мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року апеляційний суд зазначив, що вказані земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, передані у власність громадян за рахунок земель водного фонду.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Зазначені обставини є підставою позову та підлягають встановленню та доведенню під час розгляду справи по суті.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті, тому висновки апеляційного суду в цій частині є передчасними.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_22 дають підстав для висновку, що постанова Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року ухвалена частково без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене судове рішення змінити, виключити з мотивувальної частини посилання на те, що «вказані земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, передані у власність громадян за рахунок земель водного фонду», у іншій частині оскаржене судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 412, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_5 , яка підписана представником ОСОБА_21 , залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_22 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року в частині накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :38:001:6004 та :38:001:6005 залишити без змін.

Постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року змінити, виключити з мотивувальної частини посилання на те, що «вказані земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, передані у власність громадян за рахунок земель водного фонду», у іншій оскарженій частиніпостанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков