Ухвала

30 березня 2020року

м. Київ

справа № 554/1472/18

провадження № 61-15062св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25 грудня 1998 року № 282, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він зі своєю родиною до 1988 року проживав у житловому будинку на АДРЕСА_1 , який було вирішено знести, а на його місці побудувати новий будинок.

Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 23 лютого 1998 року № 554 його матері - ОСОБА_3 на сім`ю з трьох осіб було надано тимчасове житло на АДРЕСА_2 з метою відселення з будівельного майданчику.

Відповідно до двостороннього зобов`язання між квартиронаймачем ОСОБА_3 та забудовником - управлінням «Полтаваагропищепром» позивач та його родина звільнили квартиру у житловому будинку, який підлягав знесенню, а забудовник після введення в експлуатацію 45-тиквартирного жилого будинку повинен був надати ОСОБА_3 в цьому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , двокімнатну квартиру № 30 у власність та для постійного проживання, при умові звільнення квартири АДРЕСА_2 , яку було надано тимчасово.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2019 року залишено без змін.

У серпні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рябченко П. Ф. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2019 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Октябрського районного суду м. Полтави.

Згідно з частиною 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї ухвали норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, справу слід призначити до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Враховуючи категорію і складність справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Тацієм В. В. було також подано клопотання в якому останній просить зупинити виконання оскаржуваних судових рішень.

Доводів стосовно причин та обставин за яких заявник просить зупинити виконання оскаржуваних судових рішень касаційна скарга не містить.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.

З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи те, що оскаржуваними судовими рішеннями у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25 грудня 1998 року № 282 відмовлено, ці рішення не підлягають примусовому виконанню та з огляду на відсутність доводів щодо необхідності саме зупинення виконання оскаржуваних судових рішень у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 34, 394, 401, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25 грудня 1998 року № 282 призначити до судового розгляду Верховного Суду ускладі колегії суддівТретьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Рябченка Павла Федоровича про зупинення виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2019 року відмовити.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська