Справа № 485/975/20
Провадження №2/485/401/20
06 жовтня 2020 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Яворського С.Й.,
секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Снігурівська міська рада про визнання заповіту недійсним, -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищезазначеним позовом.
Позивачі посилаються на те, що їх батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язувався згідно ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2010 року скласти заповіт на ім`я позивачів, стосовно належної йому земельної ділянки розміромм 10,2 та укласти дговір оренди. 01 червня 2010 року ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно якого належні йому земельні ділянки він заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 в ріних частинах.
Проте коли вони у грудні 2019 року звернулися до приватного нотаріуса Снігурівського районного нотаріального округу про оформлення спадкових справ з`ясувалося, що 03 жовтня 2017 року ОСОБА_4 склав новиий заповіт щодо земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, згідно якого спадкоємцями є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Нововасилівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року за №70. Позивачі вважають останній заповіт недійсним, оскільки померлий ОСОБА_4 не мав права порушити умови мирової угоди та складати новий заповіт і вносити до нього іншого спадкоємця, а тому просять визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стосовно всього належного йому майна, посвідчений Нововасилівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області від 03.10.2017 року за реєстраційним №70. Вважати дійсним заповіт складений ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Нововасилівською сільрадою Снігурівського району Миколаївської області від 01.06.2010 року №25.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити.
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив, взадоволенні такого просить відмовити. Про заповіт дізнався лише з виклику до суду.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено наступні обставини.
В провадженні Снігурівського районного суду Миколаївської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Снігурівської районної ради Миколаївської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та частково недійсним рішення районної ради. Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29.04.2010 року по справі №2-308/2010, затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 , від імені якого діє його представник ОСОБА_6 , ОСОБА_1 позивачами по справі та ОСОБА_4 , Снігурівською районною радою в особі її представника Антоненко Світлани Юріївни, на слідуючих умовах: ОСОБА_2 , від імені якого діє його представник ОСОБА_6 та ОСОБА_1 відмовляються від позову до Снігурівської районної ради Миколаївської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та частково недійсним рішення районної ради; відповідач ОСОБА_4 зобов`язується скласти заповіт на позивачів щодо земельної ділянки, розміром 10,2 га розташованої на території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, належної йому на праві власності та укласти з позивачами договір оренди на дану земельну ділянку (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 25.03.2019 року виклонавчим комітетом Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с. 7).
Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Снігурівського районного нотаріального округу, тобто спадщину прийняла, підтвердженням чого є довідка №7/02-14 від 22.01.2020 року, видана приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В. (а.с. 14).
Приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В. видано роз`яснення щодо оформлення спадщини №6/02-14 від 22.01.2020 року, відповідно до якого, при перевірці заповітів ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено про його заповіт, який був посвідчений 03.10.2017 року секретарем виконавчого комітету Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Гончаренко С.А., за реєстровим №70, згідно якого ОСОБА_4 розподілив належні йому земельні ділянки площею 7,87 га та площею 2,12 га належним чином: площею 2,49 га заповів ОСОБА_3 ; площею 2,5 га заповів ОСОБА_2 , площею 5,0 га заповів ОСОБА_1 . Крім цього нотаріус порадив позивачам звернутись до суду з даним позовом (а.с. 106). Заповіт ОСОБА_4 від 03.10.2017 року (а.с. 10).
Позивачі вважають даний заповіт не дійсним, оскільки на їхню думку, відповідно ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29.04.2010 року по справі №2-308/2010, йому заборонялось склада нові заповіти.
Спадкування за заповітом регулюються главою 85 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Будь-які обов`язки спадкоємців перед спадкодавцем виникають лише після смерті заповідача, тобто розпорядження набувають юридичної сили не з часу посвідчення заповіту, а з моменту відкриття спадщини.
За життя заповідач може в будь-який час скасувати заповіт, змінити його або скласти новий заповіт.
Право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 13, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним.
Законодавством передбачено, що підстави недійсності правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами і мають імперативний характер. Тому за такими вимогами є неприпустимим укладення мирових угод як таких, що суперечать законодавству.
Стаття 203 ЦК України передбачає загальні норми, недотримання яких є підставою для визнання нікчемності правочину, і застосовується лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього. Проте ст. 1257 ЦК України містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами, тобто унеможливлюють застосування загальних норм, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі
Згідно ч.2.ч.3.ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.
Законом не допускається відчуження права на складання заповіту, його обмеження або відмова від права на заповіт. Такий правочин згідно зі ст. 27 ЦК України є нікчемним.
Слід звернути увагу на те, що заповіт, а також будь-які заповідальні розпорядження не можуть бути частиною інших правочинів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати складений ОСОБА_4 заповіт недійсним, оскільки позивачі не надали суду жодного належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 203, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1223, 1254,1257 ЦК України,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Снігурівська міська рада про визнання заповіту складеного ОСОБА_4 03.10.2017 року недійсним та визнання дійсним заповіту складеним ОСОБА_4 11.06.2010 року, відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд, який відраховується з дати складення повного судового рішення.
Суддя С.Й. Яворський