ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3887/20 Справа № 203/806/19 Суддя у 1-й інстанції - Підберезний Г.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року

по справі за скаргою Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської ради, заінтересовані особи - ОСОБА_1 , Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними, скасування постанов про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2019 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської ради, заінтересовані особи - ОСОБА_1 , Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними, скасування постанов про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року закрито провадження по цивільній справі за скаргою Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської ради, заінтересована особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними, скасування постанов про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження.

Роз`яснено скаржнику, що вказана справа має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року виправлено технічну описку у вступній та резолютивній частині ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2020, а саме зазначити вірно: Закрити провадження по цивільній справі за скаргою Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 , Шевченківський відділ державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними, скасування постанов про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження.

Роз`яснено скаржнику, що вказана справа має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року у справі №203/806/19 та в задоволенні скарги КП Міське управління справами ДМР відмовити повністю.

У відзиві КП Міське управління справами ДМР на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року, а ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2019 року КП Міське управління справами ДМР звернулось до суду зі скаргою про визнання дій неправомірними, скасування постанов про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з поданої скарги скаржник просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанов від 26.02.2019 року про накладення штрафу та закінчення виконавчого провадження, а також щодо направлення повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також скасувати постанови від 26.02.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

З урахуванням того, що в поданій скарзі ставиться питання про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення в рамках виконавчого провадження постанови про накладення на боржника штрафу та про скасування відповідної постанови, тому вказані дії та рішення підлягають оскарженню та розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою КП Міське управління справами ДМР, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, як такої, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Підберезний Г.А. не мав права розглядати цивільну справу, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими та не доведеними будь-якими належними та допустимими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича