Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/33/20
Провадження № 2/321/180/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2020 смт Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Мосієнко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне Товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 27 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 49230 гривень 90 копійок, яку позивач просить стягнути з відповідача та суму судових витрат в розмірі 2102 гривень.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Згідно відзиву на позовну заяву, додані до позову документи не відображають погоджені сторонами домовленості щодо умов укладеного договору, що суперечить вимогам про укладення кредитного договору у письмовій формі. Підтверджень на укладення додаткових умов також не надано, в зв`язку з чим надані розрахунки заборгованості є необґрунтованими та незрозумілими. Відповідачем зазначено, що банк самостійно, на власний розсуд, без погоджень з ним, на платіжну картку переказав суму коштів, якою запропонував користуватися. В задоволенні позовних вимог просив відмовити, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Згідно відповіді на відзив, представником позивача зазначено, що при оформленні кредиту відповідачем була підписана заява на отримання кредиту, чим підтверджується, що позичальник ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, що складають договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладення договору приєднання. Зміст договору зафіксовано в зазначених документах. Згідно виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався грошима, частково сплатила заборгованість за договором, що свідчить про обізнаність відповідача про умови договору. Стосовно строків позовної давності, зазначено, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, це кредит, який надається в межах ліміту, який поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Згідно довідки про видачу кредитних карт, строк випущеної картки до останнього дня 06.2018 року. Тобто позивач звернувся з позовом до сплину строку позовної давності. На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги.

Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб. За таких обставин, чуд вважає за можливе розглянути справу у відсутність не з`явившихся осіб.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 27.01.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступних міркувань.

Так, частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Приват Банк» вказує на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву, а Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Однак, такі доводи позивача з огляду на зміст наявної у матеріалах копії Анкети-заяви не знаходять свого підтвердження в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Зазначення відповідача у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з Умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

На виконання вимог ст. 81 ЦПК України позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 року (справа № 6-2320цс16).

При цьому, суд вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Приват Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки за користування кредитом, пеню і штрафи за прострочене зобов`язання та несвоєчасність сплати боргу, про що зазначає в позовній заяві та приєднує розрахунок заборгованості (а.с. 7-18).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України про те, що саме Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.20) та Витяг з Умов ( а.с. 21-37), що містяться в матеріалах справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Приват Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, приймаючи до уваги те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 «Приват Банк» було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Тому, суд не знаходить підстав для задоволення позову банку в частині стягнення на його користь:

- відсотків за користування кредитом - 4269 гривні 83 копійки;

- пені - 10695 гривень 59 копійок;

- штраф (фіксована складова) - 500,00 гривень;

- штраф (процентна складова) - 2320 гривень 50 копійки.

Одночасно суд вказує, що наданий позивачем розрахунок також не дає суду підстав для задоволення вимог банку у вказаній частині повністю.

Підсумовуючи вище викладене та встановлені судом обставини, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Приват Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ «Приват Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 28.11.2019 року за кредитом становить: 31444 гривні 96 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року, а відповідно до ст.13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» враховуються судом .

Укладений між сторонами кредитний договір від 27.01.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Мінюсту від 12.04.12 року № 578/5, згідно з яким до первинних документів , які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах , віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових книжок.

У наданій банком до відповіді на відзив (а.с.82-86)виписці, яку суд визнає належним та допустимим доказом у справі, відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміни, сум проведених операції, залишків після проведення операцій.

З виписки вбачається, що 19.11.2014 року на отриману відповідачем картку № 5168……..4570 встановлений кредитний ліміт в сумі 300 грн і в той же день проводиться збільшення кредитного ліміту в розмірі 500 грн. (а.с.71 об.)

Далі, 21.11.2016 року на отриману відповідачем картку № 5168……..2874 встановлений кредитний ліміт в сумі 5000 грн. (а.с.69 )

В позові зазначено, що відповідач отримала за заявою 27.01.2011 року кредит у розмірі 5000 грн., що не відповідає дійсності.

З виписки, наданої до позову вбачається, що відповідач активно користувалася послугами банку у виді надання кредитного ліміту.

Інших даних про збільшення кредитного ліміту виписка, яку банк вважає належним та допустимим доказом, не містить. А тому саме цю суму має повернути позичальник, відповідно до ст. 1054 ЦК України, оскільки за випискою в графі «залишок після операції» всі нарахування сублімуються наростаючим підсумком, тому суд визнає, що кредитний ліміт у сумі, визначеної банком як тіло кредита - 31444,96 грн. є непідтвердженим за відсутності зазначення у виписці про збільшення кредитного ліміту до такої суми.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2011 року в розмірі 5000 гривень.

Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були судом задоволені частково, у розмірі 10,16 % від заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягають стягненню витрати, які поніс позивач на сплату судового збору, у розмірі пропорційно задоволеним вимогам, а саме 213,48 грн, що становить 10,16 % від 2102,00 грн.

В задоволенні інших вимог необхідно відмовити за вище вказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268, 280-283 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місце розташування: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д (рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 27 січня 2011 року в сумі 5000 (п`ять тисяч ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місце розташування: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д (рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 213 (двісті тринадцять) гривень 48 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О.Кравченко