КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки,

встановив:

У липні 2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 червня 2013 року між позивачем ПАТ «Брокбізнесбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір №92997 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки, відповідно до умов якого позивач на підставі Заяви-анкети на відкриття поточного рахунку з оформленням Платіжної картки оформлює власнику рахунку платіжну картку міжнародної платіжної системи «Mastercard World» та ПІН-код до платіжної картки, при цьому відкриває поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні та здійснює обслуговування власника рахунку, згідно переліку послуг на умовах, викладених в тарифах.

Крім того, 21 червня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до вказаного Договору №92997 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки (Кредитного договору), згідно п. 1 якої на умовах, що визначені даною угодою, Банк надає Позичальнику грошові кошти, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 20000 грн. на строк з 21 червня 2013 року по 20 червня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32,00 % річних на споживчі цілі.

Водночас, відповідно до п.2 цієї Угоди передбачено графік зменшення ліміту кредитної лінії.

Як зазначає позивач, з його боку були виконані умови договору та перераховані кошти, а відповідач їх отримав, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив та кошти згідно умов договору не повернув, що призвело до утворення заборгованості.

А тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 01 червня 2016 року по договору в розмірі: 19105,41 грн. - заборгованість за кредитом, 10918,04 грн. - заборгованість за відсотками, 500 грн. - штраф за прострочення сплати кредиту, 2800 грн. - штраф за прострочення сплати відсотків, 11871,44 грн. - сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по кредиту, 2222,18 грн. - сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по процентах, 3 % річних щодо заборгованості за кредитом - 904,25 грн., 3% річних щодо заборгованості за процентами - 272,96 грн., а всього заборгованість становить 48594,28 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року вищезазначений позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за Договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки №92997 від 21 червня 2013 року станом на 01 червня 2016 року в розмірі 41273,24 грн та 1170,34 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначеної суми до стягнення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Зазначає, що суд безпідставно у повному обсязі задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат в порядку ч.2 ст.625 ЦК України на підставі наданих позивачем розрахунків.

У наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості безпідставно були включені нарахування 3% річних у розмірі 105,03 грн. та інфляційні втрати у розмірі 411,75 грн. на проценти, які були нараховані вже після спливу визначеного Договором строку, що настав 24 червня 2015 року.

Окрім цього, позивачем не вірно було розраховано інфляційні втрати на основну суму боргу - 11871,44 грн замість 10810,49 грн.

Просив змінити заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року та стягнути з нього на користь позивача 39462,81 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №92997 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки, відповідно до умов якого Банк на підставі Заяви-анкети на відкриття поточного рахунку з оформленням Платіжної картки оформлює Власнику Рахунку платіжну картку міжнародної платіжної системи «Mastercard World» та ПІН-код до платіжної картки, відкриває поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні та здійснює обслуговування власника рахунку, згідно переліку послуг на умовах, викладених в Тарифах.

Разом з тим, 21 червня 2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до Договору № 92997 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 21 червня 2013 року, згідно п. 1 якої на умовах, що визначені даною угодою, Банк надає Власнику Рахунку грошові кошти, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 20000 грн. на строк з 21 червня 2013 року по 20 червня 2015 року зі сплатою процентів за користування Кредитною лінією у розмірі 32,00 % річних на споживчі цілі.

Водночас, відповідно до п.2 цієї Угоди передбачено графік зменшення ліміту кредитної лінії.

Договір та Додаткова угода до нього, підписані ОСОБА_1 , що підтверджує те, що він погодився на умови надання коштів та ознайомлений з Правилами користування платіжною карткою, Тарифами, викладеними в Договорі.

Надання зазначених кредитних коштів Позичальнику підтверджується відповідними виписками по рахунках, з яких також вбачається прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення простроченої заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних узгоджуються з вимогами закону.

Так, суд вважав за можливе, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом, нараховані проценти та штрафи за період дії договору, тобто по 24 червня 2015 року, що становить 26002,41 грн, з яких: 19105,41 грн. - заборгованість за кредитом, 5297 грн. - заборгованість за відсотками, 500 грн. - штраф за прострочення сплати кредиту, 1700 грн. - штраф за прострочення сплати відсотків.

Крім цього, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 15270,83 грн, з яких: 11871,44 грн. - сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по кредиту, 2222,18 грн. - сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по процентах, 3 % річних щодо заборгованості за кредитом - 904,25 грн., 3 % річних щодо заборгованості за процентами - 272,96 грн.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

У відповідності до п.3.2 Договору, використання картки і обслуговування рахунку регулюється цим Договором, Правилами користування платіжною карткою, тарифами, нормативно-правовими актами НБУ та правилами міжнародної платіжної системи.

Водночас, поповнення рахунку здійснюється у валюті рахунку в готівковій або безготівковій формі (п.4.3 Договору).

Згідно п.4.4 Договору кошти з рахунку використовуються тільки для розрахунків за операціями, проведеними за допомогою платіжної картки або додаткових платіжних карток.

Витратні операції за платіжними картками здійснюються в межах витратного ліміту.

Відповідно до п.7.1.3 Договору у разі виникнення заборгованості (по рахунку суми овердрафту і нарахування процентів) та її непогашення в терміни, які визначені цим Договором, Позичальник гарантує повернення сум цієї заборгованості Банку всіма коштами, майном, майновими правами, що належать йому.

Крім того, як вбачається з п.8 Додаткової угоди, проценти за користування Кредитом нараховуються Банком у валюті рахунку починаючи з дати фактичного використання кредитних коштів.

Відсотки нараховуються щомісячно в межах строку користування кредитним лімітом на суму фактичного залишку заборгованості, із розрахунку фактичної кількості днів в місяці та році.

При цьому, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом, щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

Відповідно до п. 16 Договору, у разі несплати Позичальником двох платежів за цією Додатковою угодою, що йдуть підряд, термін повернення кредитного ліміту вважається таким, що настав і Позичальник зобов`язаний повернути кредитну лінію, сплатити проценти за користування кредитною лінією.

При цьому, згідно, п.14 Додаткової угоди, у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитною лінією, а також інших платежів Позичальник сплачує Банку штраф за кожен факт такого порушення у розмірі 100 гривень.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки при вирішенні даного спору суд першої інстанції врахував висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18) на які посилається апелянт у своїй скарзі, зокрема, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» по даній справі частково, з урахуванням висновків, зроблених Великою Палатою Верховного Суду, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба