Дата документу 22.09.2020
Справа № 334/8936/18
Провадження № 2/334/450/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 01.10.2010року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн. на картковий рахунок зі сплатоювідсотківза користування кредитом у розмірі, встановленому Договором.

Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі.

Відповідачка взяті на себе обов`язкищодо виконання умов договоруналежним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на31.10.2018року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 26727,23 грн., яка складається з:

заборгованості по тілу кредиту 8069,67 грн.;

заборгованості по відсоткам за користування кредитом 9169,36 грн.;

заборгованості по пені 7739,28 грн.;

штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг:

фіксованої частини штрафу 500,00 грн.;

процентної складової штрафу 1248,92 грн.

У зв`язку з викладеним позивач, просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дьякова Т.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити Банку у стягненні кредитної заборгованості, посилаючись на те, що стягнути з неї заборгованість позивач має право лише в частині фактично отриманих грошових коштів, тобто тіла кредиту. Крім того, розрахунки заборгованості за кредитом, надані позивачем не є належними доказами та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки з боку позивача не надано жодного доказу щодо строку дії картки та доказу її перевипуску. Просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки до суду Банк звернувся з позовом 27.11.2018 року, а строк дії картки лише три роки, тобто до 01.10.2013 року. До того ж, у підписаній ОСОБА_1 . Заяві-анкеті не вказано розмір відсоткової ставки, яку повинно бути сплачено позичальником за користування кредитними коштами, а також в разі порушення належного виконання зобов`язання, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Умови, Тарифи та Правила, які долучені до позову Банком, не були також нею підписані, що дає підстави вважати, що Банк міг на власний розсуд приєднати найвигідніший для нього варіант, оскільки такі Умови, Тарифи та Правила надання кредитних коштів декілька разів змінювались Банком. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує на той факт, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді Заяви-анкети, підписаної сторонами не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Проте вважає, що відповідачка не заперечує про той факт, що позивач вправі вимагати від неї повернення фактично отриманої суми тіла кредиту.

Представником позивача 10.12.2019 подано відповідь на відзив, де вказується, що відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 протягом тривалого часу, впродовж періоду з 01.10.2010 року по 25.11.2019 року активно використовувала кредитний рахунок. 22.08.2013 року відповідачка здійснила погашення заборгованості у розмірі 4620,00 грн. вже на перевипущену картку, що ще раз підтверджує отримання її позичальницею, а факт того, що ОСОБА_1 знала про Умови кредитування та визнавала їх та свої зобов`язання по ним, говорить той факт, що остання згідно виписки по рахунку до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачката її представник в судове засідання не з`явилися. Адвокат подала заяву про розгляд справи без їх участі, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.10.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір без номеру, на підставі якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею 01.10.2010 року Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також «Тарифами банку», складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідачки у заяві.

Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, підписаною особисто ОСОБА_1 01.10.2010 року, базова процентна ставка становить 3% на місяць (нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році), розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше залишку заборгованості, відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Таким чином, наданою до позову Довідкою про умови кредитування спростовуються доводи відповідачки про її необізнаність і про відсутність доказів щодо умовкредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду.

З виписки по рахунку вбачається, що протягом дії кредитного договору кредитний ліміт змінювався неодноразово, останнє збільшення кредитного ліміту до 8700,00 грн. мало місце 31.01.2017, з 28.07.2018 кредитний ліміт зменшено до 00,00 грн.

Суд вважає доведеним, що за кредитним договором банком здійснювався перевипуск кредитних карт 07.06.2013 і 20.04.2015, остання картка № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня вересня 2018 року. Перевипуск кредитних карт підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, у якому відображено всі операції за картковим рахунком і проведення яких є неможливим без наявності картки.

Згідно матеріалів справи, з даним позовом банк звернувся до суду 27.11.2018 року, строк дії картки № НОМЕР_1 до останнього дня вересня 2018 року.

З виписки по рахунку і розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка протягом всього спірного періоду витрачала кредитні кошти та вносила частково грошові кошти на погашення заборгованості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення.

Суд вважає доведеним наявність заборгованості по кредиту у сумі 8069,67 грн. та наявність підстав для стягнення фактично отриманої суми тіла кредиту з відповідачки на користь Банку, що також визнається відповідачкою.

Вимоги позову про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 9169,36 грн. суд вважає необґрунтованими.

Так, станом на 31.10.2018 банк нарахував відповідачу заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 9169,36 грн.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору, які встановлені судом.

Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/, що суд вважає неналежним доказом у справі, оскільки підпису ОСОБА_1 про її ознайомлення саме з такими умовами і правилами матеріали справи не містять. Тобто, банком не доведено, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови і правила, на які посилається Банк, і що саме їх розуміла ОСОБА_1 , підписуючи Анкету-Заяву 01.10.2010.

Це узгоджується з правовими позиціями, викладеними Великою Палатою Верховного Суду 03 липня 2019 року у постанові в справі № 342/180/17 Провадження № 14-131цс19. Зокрема, у зазначені постанові було зроблено висновок, що не можна вважати договір укладений на умовах зазначених позивачем, якщо матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, як зазначив Верховний суд у зазначеній постанові, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У Тарифах, зазначених у довідці про умови кредитування, встановлена базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 3% на місяць (36 % на рік ).

Підтвердження того, що відповідач був повідомлений про те, що процентна ставка за користування кредитом змінювалась, матеріали справи не містять.

Згідно розрахунку, до 01.04.2015 заборгованість по процентам становила 123,88 грн., в подальшому проценти нараховувалися виходячи з базової процентної ставки, що перевищує визначену умовами договору, зокрема, по операціям з 01.04.2015 по 20.04.2015 43,2% на рік, по операціям з 21.04.2015 42% на рік.

Оскільки заява позичальника, яка була підписана відповідачем особисто, містить лише інформацію про те, що базова процента ставка по кредитному ліміту з моменту підписання договору складає 3% на місяць, то її і слід брати під час розрахунку заборгованості відсотків за користування кредитом.

Отже, з урахуванням відсоткової ставки, яка зазначена в Довідці про мови кредитування, розрахунок відсотків здійснюється за формулою: тіло кредиту х процентну ставку х кількість днів : 360 днів : 100. Тобто, 8069,67 грн. х 36 х 1309 днів (період з 01.04.2015 по 31.10.2018) : 360 днів : 100 = 2223,06 грн.

Відтак, стягненню на користь Банку підлягає заборгованість за процентами в розмірі 2346,94 грн. (123,88 грн. + 2223,06 грн. = 2346,94 грн.).

Умовами договору, згідно підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування, за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня у розмірі базової процентної ставки по договору, розділеної на 30, яка нараховується за кожний день прострочки кредиту, та пені у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн. в місяць, яка нараховується один раз в місяць за наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50,00 грн. і більше.

Пеня за прострочене зобов`язання нараховувалася банком за період з 01.06.2018 по 31.10.2018, та згідно розрахунку розмір пені становить 7739,28 грн.

Окрім пені позивач також просить стягнути з відповідачки штраф, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу 500,00 грн. та процентної складової штрафу 1248,92 грн.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду, висловлені у постанові від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15), суд дійшов висновку про безпідставність одночасного стягнення з позичальника пені та штрафів з наступних підстав.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає вірним стягнути з відповідачки штраф, що передбачено підписаними відповідачкою умовами кредитування, а саме, фіксованої частини штрафу 500,00 грн. та процентної складової штрафу, яка згідно підписаних відповідачкою тарифів, визначається як 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, і за встановлених судом обставин справи становить 520,83 грн. ((8069,67 грн. + 2346,94 грн.) х 5% = 520,83 грн.), а всього 1020,83 грн.

У одночасному стягненні з позичальника пені за одне і те ж саме порушення слід відмовити з вищенаведених підстав.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 8069,67 грн., заборгованість за процентами в розмірі 2346,94 грн., штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 520,83 грн. (процентна складова), а всього 11437,44 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 753,96 грн. (пропорційно задоволеним вимогам).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 236-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ «Приватбанк» (рах. № НОМЕР_3 МФО № 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 01.10.2010 року в розмірі 11437,44 грн. (одинадцять тисяч чотириста тридцять сім грн. 44 коп.), яка складається з заборгованості за тілом кредиту 8069,67 грн. (вісім тисяч шістдесят дев`ять гривень 67 коп.), заборгованості по процентам за користування кредитом 2346,94 грн. (дві тисячі триста сорок шість грн. 94 коп.); штрафу у загальній сумі 1020,83 грн. (одна тисяча двадцять грн. 83 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ «Приватбанк» (рах. № НОМЕР_3 МФО № 305299, ) судові витрати в розмірі 753,96 грн. (сімсот п`ятдесят три грн. 96 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.