Ухвала

06 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 653/3986/19

провадження № 61-14305ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В., Яремка В. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 січня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Генічеське Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середньої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - КП «Генічеське ВУ ВКГ») про стягнення середньої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16 серпня 2016 року, ухвалених у справі № 653/530/2016 за його позовом до КП «Генічеське ВУ ВКГ» стягнуто із відповідача на його користь заробітну плату, яка не була виплачена під час звільнення в сумі 2 682,44 грн. У зв`язку із невиконанням зазначеного рішення він звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, а саме з дня звільнення 02 лютого 2016 року по день остаточного розрахунку відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року у справі № 653/2903/18 його вимоги до КП «Генічеське ВУ ВКГ» задоволено частково, стягнуто із останнього на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку із 03 вересня 2018 року по день постановлення рішення (04 грудня 2018 року) у сумі 8 457,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду його апеляційну скаргу на зазначене судове рішення задоволено частково. Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку із 03 вересня 2018 року по день постановлення рішення у сумі 8 457,00 грн залишено без змін. Стягнуто із КП «Генічеське ВУ ВКГ» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку заборгованості в сумі 71 884,50 грн та 768,73 грн компенсації за затримку виплати заробітної плати, 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Отже судами не задоволенні його вимоги у повному обсязі, до розрахунку про стягнення середнього заробітку не взято період із 02 лютого 2016 року (дня звільнення з посади) по 15 серпня 2016 року (попередній день, з якого взято початок розрахунку апеляційним судом).

Постанову Херсонського апеляційного суду від 27 березня 2019 року у справі № 653/2903/18 у частині незадоволення вимог за період із 02 лютого по 15 серпня 2016 року він оскаржив до Верховного Суду, яким відмовлено у відкритті провадження у зв`язку із малозначністю справи. А тому незадоволені вимоги в частині невиплати середнього заробітку із 03 лютого 2016 року (наступного дня після звільнення) він заявляє у цій позовній заяві.

23 жовтня 2019 року відповідачем виконано судове рішення від 07 червня 2016 року, йому виплачена заробітна плата у сумі 2 682,44 грн, яку належало виплатити при звільненні. За викладених обставин вважає, що розрахунок компенсації за затримку виплати заробітної плати при звільненні необхідно обчислювати ще й із 05 грудня 2018 року (дня прийняття рішення Генічеським районним судом від 04 грудня 2018 року у справі № 653/2903/18 по день фактичного остаточного розрахунку - 23 жовтня 2019 року, що становить: 223 робочих днів х 140,95 грн = 31 431,85 грн. Компенсація втрати частини доходів становитиме 2 159,36 грн х 0,39 = 842,15 грн.

Позивач зазначав щодо виплати належної йому заробітної плати він втретє змушений звертатися із позовом за захистом своїх прав, витрачати час та зусилля для неодноразових звернень до судів усіх інстанцій із одних і тих же підстав на протязі чотирьох років. Такими протиправними та безвідповідальними діями посадових осіб відповідача щодо довготривалого порушення його прав, йому завдано моральної шкоди, розмір відшкодування якої він оцінює у сумі 20 000,00 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період із 03 лютого по 15 серпня 2016 року та за період з 05 грудня 2018 року по 23 жовтня 2019 року з розрахунку середньоденної заробітної плати 140,95 грн у розмірі 50 037,25 грн; стягнути з відповідача на його користь компенсацію у зв`язку із втратою частини заробітку у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 842,15 грн; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 21 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із КП «Генічеське ВУ ВКГ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період із 05 грудня 2018 року по 23 жовтня 2019 року, в сумі 30 445,20 грн з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом.

Провадження у частині вимог щодо стягнення із КП «Генічеське ВУ ВКГ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період із 03 лютого по 15 серпня 2016 року закрито на підставі у зв`язку з вирішенням цієї вимоги рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року та постановою Херсонського апеляційного суду від 27 березня 2019 року.

Стягнуто із КП «Генічеське ВУ ВКГ» на користь ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку із втратою частини заробітку у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 842,15 грн та 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із 05 грудня 2018 року (дня прийняття рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року у справі № 653/2903/18) по день фактичного остаточного розрахунку - 23 жовтня 2019 року.

Закриваючи провадження у справі у частині вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, належної йому при звільненні за період із 03 лютого по 15 серпня 2016 року, вже були предметом судового розгляду і з цього приводу ухвалені судові рішення, які набрали законної сили та ухвалені між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу КП «Генічеське ВУ ВКГ»задоволено частково. Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 січня 2020 року в частині стягнення з КП «Генічеське ВУ ВКГ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 05 грудня 2018 року по 23 жовтня 2019 рік у розмірі 30 445,20 грн змінено, зменшивши суму та період із 20 вересня 2019 року по 23 жовтня 2019 рік у сумі 3 241,85 грн. Рішення суду в частині стягнення компенсації у зв`язку із втратою частини заробітку у зв`язку з порушенням строків виплати із 05 грудня 2018 року по 20 вересня 2019 року у розмірі 842,15 грн скасовано, провадження в цій частині закрито, у задоволенні цих вимог за період із 20 вересня по 23 жовтня 2019 рік відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 грудня 2018 року по 23 жовтня 2019 рік та компенсації у зв`язку із втратою частини заробітку у зв`язку з порушенням її виплати у сумі 842,15 грн зроблений судом без повного з`ясування обставин, які мають істотне значення для справи.Так судовим рішенням у справі № 653/1584/19 вирішені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та компенсації у зв`язку із втратою частини заробітку з порушенням строків її виплати за період із 05 грудня 2018 року по день ухвалення рішення, яким є 20 вересня 2019 року, що свідчить про те, що рішення суду першої інстанції у зазначеній вище частині підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 січня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у розмірі 70 879,15 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має для нього виняткове значення, є безпідставним. Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 січня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Генічеське Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середньої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак Ю. В. Черняк В. В. Яремко