СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/101/20
ун. № 759/4560/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Грень О.О.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця при винесенні постанови про арешт майна боржника від 25.06.2018р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в якій просить визнати постанову про арешт його майна від 25.06.2018р. протиправною та скасувати.

В обгрунтування скарги посилався на те, що 10.08.2016р. на посту поліції в Полтавській області смт. Климентове співробітники поліції зупинили авто з причепом ПФ 01 Фермер 2010р.в., д/н НОМЕР_1 , який належить йому і залишили на штраф майданчику, як такий, що знаходиться в розшуку. 12.08.2016р. дізнався, що є постанова про розшуку майна, а саме причепа д/н НОМЕР_1 , згідно його заборгованості перед КП «Спецжитлофонд» в розмірі 3 331,59 грн. згідно виконавчого провадження 46319990 і виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва 2-1035 від 17.03.2008р. Через сім років після видачі судом виконавчого листа, а саме 03.02.2015р. державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. З 25.03.2011р. по теперішній час, ОСОБА_1 має статус безробітного, знаходиться на обліку в Святошинському РЦЗ м. Києва і не отримує ніяких виплат, мешкає постійно за місцем реєстрації і ні від кого не переховується. До березня 2011р. працював, отримував заробітну плату та для нього не було жодних перешкод розрахуватись з КП «Спецжитлофонд», якби державний виконавець вчасно виконував свої обов`язки. 24.06.2015р. державним виконавцем винесена постанова про розшук майна. 14.11.2016р. Святошинським районним судом м. Києва визнано постанову про розшуку майна неправомірною. Через три роки 23.12.2019р. державним виконавець на виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2016р. виносить постанову про припинення розшуку майна боржника. Таким чином причіп з 10.08.2016р. до 25.06.2018р. взагалі був не арештований, неописаний і не було акту приймання-передавання арештованого майна на відповідальне зберігання. Причеп, як його майно без жодних підстав знаходиться на штраф майданчику на протязі двох років взагалі без опису і нагляду за технічним станом. Був позбавлений можливості використовувати його за призначенням.

Заявник у судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду скарги, причини неявки не відомі. Заперечень на адресу суду щодо скарги ОСОБА_1 не надав, на запит суду копії матеріалів виконавчого провадження не надіслав.

Суд, вислухавши думку заявника, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Відповідно до ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2008 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в розмірі 3 250,59 грн., судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнути 3 331,59 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2016р. скасовано постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про розшук майна боржника від 24.06.2015р. ВП № 463199990/а.с.7-8/.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) від 03.02.2020р. № Р-17 ОСОБА_1 повідомлено, що 24.06.2015р. державним виконавцем, керуючись ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка діяла на той час) винесено постанову про розшук майна боржника. 25.06.2018р. на адресу Відділу надійшла постанова Охтирського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Сумській області про опис та арешт майна боржника.

Відповідно до постанови та долученого до неї акту приймання-передавання арештованого майна на відповідальне зберігання, причіп Фермер, д/н НОМЕР_1 переданий на зберігання до Сумської філії ДП «Сетам».

Ухвалу суду від 14.11.2016р. державним виконавцем виконано та припинено розшук майна боржника. Підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 відсутні, так як постанови суду про скасування арешту майна боржника на адресу відділу не надходило.

Відповідно до ч.1-3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд, дослідивши матеріали скарги прийшов до висновку, що дії державного виконавця при постановленні спірної постанови є правомірними, оскільки ОСОБА_1 має заборгованість за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2008р., яке не виконує, а тому суд не вбачає підстав для скасування вказаної постанови.

Керуючись ст. 11, 18, 56, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», на підставі ст. 260, 448, 450, 451ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задовленні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця при винесенні постанови про арешт майна боржника від 25.06.2018р. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко