Провадження № 2/127/2223/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мироненко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 грн. 00 коп., завданої їй протиправними діями щодо повернення без виконання виконавчого листа, виданого 23 січня 2017 року на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року у справі №127/12167/16-ц за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Протиправність дій відповідача встановлена постановою Верховного Суду від 23 червня 2020 року у адміністративній справі №802/357/17-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Так, вказаним судовим рішенням касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 802/357/17-а скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо повернення ОСОБА_1 без виконання виконавчого листа, виданого 23 січня 2017 року на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року у справі № 127/12167/16-ц та зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області прийняти до виконання виконавчий лист № 127/12167/16-ц, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 23 січня 2017 року про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Протиправними діями посадових осіб відповідача порушено конституційні, законні та конвенційні права позивача як стягувача на виконання остаточного рішення суду, яким їй присуджено грошові кошти з боржника, призвело до необхідності інваліду, пенсіонеру, особі у похилому віці відстоювати тривалий час(більше трьох років) у судах свої права та неможливості вчасно отримати і використати присуджені у судовому порядку кошти з боржника у зв`язку із неправомірними діями органу державної влади, на який законом покладено обов`язок по примусовому виконанню рішення суду.

Вказані вище протиправні дії посадових осіб відповідача викликали у позивача негативні емоції, психологічне напруження, переживання, душевні та психічні страждання, розчарування та приниження, внаслідок чого їй заподіяно моральну шкоду.

Тому, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, позивач вважає, що розмір завданої моральної шкоди становить 7 000 грн. 00 коп., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім цього, 21 серпня 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн. 00 коп. (а.с.74).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак у позовній заяві зазначила, що просить суд розглянути справу у її відсутність з огляду на те, що вона похилого віку, пенсіонер та інвалід, просила суд задовольнити її позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.1-3), відповіді на відзив (а.с.45-50), поясненнях на заперечення на відповідь на відзив (а.с.76-79).

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність у зв`язку із численними перебоями електропостачання у Вінницькому міському суді Вінницької області 12.10.2020 року, у якій позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 32 37), запереченнях на відповідь на відзив (а.с.59-63), запереченнях на заяву щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с.108-110).

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі №127/12167/16-ц за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року вказане рішення залишено без змін.

23 січня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист про примусове виконання вказаного вище судового рішення (а.с.88).

При цьому, у рамках адміністративної справи №802/357/17-а судами встановлено, що виконавчий лист № 127/12167/16-ц, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області, не містить ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника, що стало підставою його повернення позивачу (п.45 постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року, а.с.10).

ОСОБА_1 вказаний виконавчий лист разом із заявою подала до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області 06 лютого 2017 року (п.17 постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року, а.с.6, 52).

Натомість, 07 лютого 2017 року Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області листом №12-13/105-610 повідомило ОСОБА_1 про те, що виконавчий лист не містить ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржника, що є підставою його повернення позивачу (п.18 постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року, а.с.6-7).

У рамках адміністративної справи №802/357/17-а Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, у Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області були відсутні підстави для повернення виконавчого документа ОСОБА_1 , оскільки орган казначейства не позбавлений можливості звернутися до відповідних органів для отримання інформації, якої не вистачає для виконання рішення суду, та зазначення якої у виконавчому документі можливе лише за її наявності (п.55 постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року, а.с.12).

При ухваленні вказаного рішення, Верховний Суд з метою ефективного та належного способу захисту, необхідного для поновлення прав позивача, вийшов за рамки позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними описаних вище дій начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, та вирішив визнати протиправними відповідні дії Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо повернення виконавчого листа за відсутності ідентифікаційного коду боржника (п.1, 61 постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року, а.с.4, 12).

Вказана вище постанова Верховного Суду є остаточною та набрала законної сили 23 червня 2020 року.

Тобто, цим рішенням суду визначено, що Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області порушив п.5 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, а тому його дії щодо повернення виконавчого листа ОСОБА_1 визнано протиправними, так як відповідний спосіб захисту передбачає п.3 ч.1 ст.5 КАС України («визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними»).

У відзиві представник відповідача посилається на те, що у вказаній постанові Верховного Суду не встановлено незаконність їх дій, тим паче, що Вінницьким міським судом Вінницької області в ухвалі від 07 березня 2017 року було визнано правомірність дій управління при поверненні виконавчого листа.

Згаданою ухвалою від 07 березня 2017 року виправлено описку у виконавчому листі, виданому Вінницьким міським судом Вінницької області 23.01.2017 року у цивільній справі №127/12167/16-ц за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, зазначивши ідентифікаційний код боржника Державної казначейської служби України 37567646 (а.с.39). Слід відзначити, що заявником, тобто ініціатором, винесення відповідної ухвали була саме позивач ОСОБА_1 , а не Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Твердження представника відповідача про те, що даною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області визнано правомірність їх дій при поверненні виконавчого листа суд не бере до уваги, так як предметом дослідження була заява ОСОБА_1 про виправлення описки у виконавчому листі у частині відсутності у ньому ідентифікаційного коду боржника, але аж ніяк не надавалась правова оцінка діям Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області 07 лютого 2017 року. Предметом розгляду також не було визнання виконавчого листа таким, що не відповідає встановленим законом вимогам.

Більше того, зі змісту постанови Верховного Суду чітко вбачається, що протиправною визнано дії щодо повернення виконавчого листа 07 лютого 2017 року, так як відповідно до п.5 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; вживати інших заходів до виконання виконавчих документів (п.45 постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року, а.с.11-12).

Тобто, постановою Верховного Суду від 23 червня 2020 року визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України саме щодо повернення виконавчого листа з формальних підстав, за наявності у суб`єкта владних повноважень самостійних, передбачених законодавством, механізмів усунення недоліків у виконавчому документі про стягнення коштів у спорі проти держави за остаточним рішенням суду.

Суд вважає цю обставину преюдиційною згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положенням ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.4 ст.23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадовою або службовою особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями1173,1174ЦК України.

Так, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як роз`яснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («Станков проти Болгарії», § 62 рішення від 12 липня 2007 року).

У практиці Європейського Суду з прав людини береться до уваги різні обставини, що спричинили заподіяння моральної шкоди, зокрема, незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго (рішення ЄСПЛ у справі «Лопес Остра проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року); психічне напруження (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації» від 13 липня 1983 року); розчарування (рішення ЄСПЛ у справі «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року) тощо.

Суд вважає об`єктивними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження позивача про те, що протиправними діями Головного управління Державної казначейської служби України позивачу завдано моральну шкоду, що виразилась в перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, яких позивач зазнала у зв`язку з порушенням її конституційних, законних, конвенційних прав на виконання остаточного рішення суду, яким позивачу присуджено грошові кошти з боржника, необхідності пенсіонеру, особі у похилому віці відстоювати у судах свої права та не мати можливості отримати і використати присуджені у судовому порядку кошти з боржника у зв`язку із неправомірною бездіяльністю органу державної влади, неможливості вести звичайний спосіб життя тощо.

При цьому, суд не бере до уваги посилання сторін щодо можливого порушення строків виплати за виконавчим листом у цивільній справі №127/12167/16-ц та надані на підтвердження доводів відповідні докази, оскільки вказані обставини виходять за рамки предмету доказування, адже не стосуються ні протиправності дій, у зв`язку із якими подано позов, ні причинного зв`язку між діями та завданою шкодою, ні розміру завданої моральної шкоди.

Враховуючи наведене вище та враховуючи характер моральних страждань, які переніс позивач, яка є людиною похилого віку, пенсіонером, враховуючи її переживання, хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій працівників казначейства, необхідність додаткового звернення до судів різних юрисдикцій та інстанцій за захистом своїх порушених прав, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 4 000 грн. 00 коп., що є достатньою, розумною та спів мірною грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

У рамках даної справи клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача не надходило, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу не надано, хоча обов`язок доказування відповідних обставин покладається саме на відповідну сторону, на що звернула увагу судів Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Зі змісту квитанції №б/н від 05.08.2020 року до прибуткового касового ордеру (а.с.15) вбачається, що правова допомога була надана у формі складання відповіді на відзив у справі №127/14234/20, тобто за складання процесуального документу, прямо передбаченого положеннями ЦПК України, про необхідність його складання позивачу стало відомо після отримання відзиву, що позбавило її можливості заявити про них у рамках попереднього розрахунку суми судових витрат.

При цьому, відповідно до пп. 10 п.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148, касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форма касового ордеру та квитанції до нього затверджена цією ж постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148.

Квитанція №б/н від 05.08.2020 року до прибуткового касового ордеру (а.с.15) відповідає встановленим законодавством вимогам до квитанцій до прибуткових касових ордерів, і свідчить про прийняття адвокатом готівки за виконані послуги - складання відповіді на відзив у справі №127/14234/20. Факт підписання та подання відповіді на відзив позивачем, а не адвокатом не ставить під сумнів фактичні обсяги наданої правничої допомоги, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовано.

Таким чином, в силу п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2285 грн. 71 коп. пропорційно задоволеним вимогам (57%), що підтверджується квитанцією №б/н від 05.08.2020 року до прибуткового касового ордеру (а.с.15).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 137, 141, 211, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4 000 грн. 00 коп. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині у задоволення позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2285 грн. 71 коп. (дві тисячі двісті вісімдесят п`ять гривень 71 копійок).

Судовий збір компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, , місцезнаходження за адресою: вул. Пирогова, 29, м. Вінниця.

Суддя: