Провадження № 22-ц/4808/435/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. 16 січня 2020 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

23.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «СК «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначив, що 14.12.2018 року в м. Івано-Франківську сталася ДТП за участю автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та належного йому автомобіля «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Івано-Франківського міського суду від 24.01.2019 року у справі №344/20908/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф. Автомобіль «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , на момент ДТП був застрахований у ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно полісу №АК/8249916 від 21.02.2018 року. Сума ліміту страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду згідно полісу становить 100 000 грн. Страхову компанію було повідомлено про страховий випадок та подано відповідні заяви. Згідно наряду-замовлення №МА0010098 від 09.02.2019 року, який також є актом виконаних робіт, виданим ТОВ «Модерн-Авто», вартість ремонтних робіт, пов`язаних з відновленням його автомобіля, становить 66 942,42 грн. Вказані кошти були сплачені ним ТОВ «Модерн-Авто» згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №157 від 09.02.2019 року. Отже, ним понесені реальні збитки в сумі 66 942,42 грн.

21.06.2019 року страхова компанія перерахувала йому кошти в розмірі 31 621,81 грн., що є недостатньою сумою для відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. У відповідь на запит його адвоката, відповідач повідомив, що виплачена сума коштів в розмірі 31 621,81 грн. розрахована на підставі звіту №13/3/19 про оцінку вартості матеріального збиткувід 07.03.2019 року, згідно якого сума вартості відновлювального ремонту його автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 74 318,32 грн., матеріальний збиток з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7% складає 31 621,81 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем та оцінювачем, який складав звіт про оцінку вартості матеріального збитку, неправомірно застосовано коефіцієнт фізичного зносу 0,7%, оскільки на момент ДТП термін експлуатації його автомобіля 2012 року випуску становив 6 років, а не більше 7-ми, як зазначено у звіті, а також на те, що остаточну вартість відновлювального ремонту визначає саме виконавець робіт, а не експерт чи оцінювач, позивач просив стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 35 320,61 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.01.2020 року в позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу роком випуску пошкодженого автомобіля «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , є 2012 рік, а отже на дату його оцінки (07.03.2019 року) строк експлуатації даного автомобіля перевищив 7 років. Враховуючи наведене, експертом при визначенні вартості відновлювального ремонту правомірно застосовано коефіцієнт фізичного зносу, а тому доводи позивача щодо необхідності виплати відповідачем страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу є необґрунтованими. Відтак, позовні вимоги про стягнення на його користь недоплаченої частини страхового відшкодування в сумі 35 320,61 грн. задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що при визначенні суми страхового відшкодування відповідач неправомірно застосував коефіцієнт фізичного зносу 0,7%, оскільки на момент ДТП, яка сталася у 2018 році, термін експлуатації його автомобіля 2012 року випуску, становив 6 років. Відтак, жодних правових підстав для застосування відповідачем та оцінювачем, який складав звіт про оцінку вартості матеріального збитку, коефіцієнта фізичного зносу не було.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та допустився аналогічної помилки, вважаючи, що строк експлуатації його автомобіля перевищив 7 років. При цьому, суд не зіслався на жоден доказ на підтвердження такої позиції.

Апелянт вказує, що суду було надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого його автомобіль 2012 року випуску. Відтак, суд мав змогу переконатися, що строк експлуатації його автомобіля у 2019 році становив, а не перевищував, 7 років. Враховуючи прості математичні розрахунки, в процесі розгляду справи він не мав сумніву, що строк експлуатації його автомобіля не перевищує 7 років, а тому не вважав за необхідне доводити даний факт.

На думку апелянта, суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що ДТП сталася 14.12.2018 року, а огляд його транспортного засобу відповідно до протоколу огляду транспортного засобу, долученого відповідачем, здійснений 23.01.2019 року, тобто з грубим порушенням строків, визначених п. 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до заяви №3 429 від 05.03.2019 року відповідач звернувся до експерта Мачкура П ОСОБА_4 . лише 05.03.2019 року. В даній заяві відповідач визнав, що повідомлення про ДТП було подане ним 17.12.2018 року. Крім того, відповідач просив здійснити експертизу станом на 14.12.2018 року, тобто на день ДТП, а не на дату його оцінки.

Апелянт стверджує, що відповідач не взяв до уваги надані ним документи про проведені ремонтні роботи та документи, які підтверджують факт оплати проведеного ремонту, не погоджував суму, яка підлягала до відшкодування, та виплатив страхове відшкодування з грубим порушенням строків та розміру такої виплати.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ПАТ «СК «Українська страхова група» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.

Зазначив, що після звернення ОСОБА_1 з повідомленням про ДТП 17.12.2018 року представником відповідача був проведений огляд автомобіля позивача та складено акт огляду транспортного засобу. 23.01.2019 року оцінювачем ОСОБА_5 було додатково оглянуто транспортний засіб, у зв`язку з чим був складений акт огляду транспортного засобу, який був підписаний оцінювачем та ОСОБА_3 без зауважень. Відповідно до звіту №13/3/19 про оцінку вартості матеріального збитку від 07.03.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 31 621,82 грн. Саме така сума страхового відшкодування була сплачена позивачу 21.06.2019 року. Отже, ПАТ «СК «Українська страхова група» виконало свої зобов`язання перед позивачем в повному обсязі, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Крім того, представник відповідача зауважив, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодувати потерпілому особа, винна в ДТП.

Посилаючись на наведене просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи в засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Позивач причину неявки суду не повідомив.

Представник відповідача надіслав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника ПАТ «СК «Українська страхова група», апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 17).

14.12.2018 року о 16 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську на перехресті вул. Калуське Шосе - Галицька сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та належного позивачу транспортного засобу «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 .

Постановою Івано-Франківського міського суду від 24.01.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 8-9).

На момент ДТП автомобіль «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований у ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно полісу №АК/8249916 від 21.02.2018 року. Сума ліміту страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду згідно полісу становить 100 000 грн., франшиза нульова (а.с. 28).

17.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» та повідомив про ДТП, яка відбулася 14.12.2018 року, що підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 30). Цього ж дня представником відповідача було оглянуто автомобіль позивача та складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 17.12.2018 року (а.с. 32-33).

23.01.2019 року автомобіль позивача був оглянутий оцінювачем ОСОБА_5 , про що складений протокол огляду транспортного засобу (а.с. 42-43).

З копії наряду-замовлення №МА0010098 від 09.02.2019 року, який також є актом виконаних робіт, складеним ТОВ «Модерн-Авто» - офіційним сервісним центром та представником Peugeot в Івано-Франківській області, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , становить 66 942,42 грн. Вказані кошти були сплачені позивачем ТОВ «Модерн-Авто», що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №157 від 09.02.2019 року (а.с. 11, 12).

22.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 34).

Страховиком 20.06.2019 року складено страховий акт №ЗСЦВ-2277 (а.с. 60), за даними якого розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 визначено в сумі 31 621,81 грн. на підставі звіту №13/3/19 від 07.03.2019 року.

21.06.2019 року позивачу було сплачено страхове відшкодування в розмірі 31 621,81 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №15438 від 21.06.2019 року (а.с. 61).

З копії звіту №13/3/19 про оцінку вартості матеріального збитку від 07.03.2019 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву, вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що сталася 14.12.2018 року за участю забезпеченого транспортного засобу згідно полісу №АК/8249916 від 21.02.2018 року, складає 31 621,82 грн. Визначаючи розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу пошкодженням вказаного транспортного засобу, оцінювачем враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля 0,7% від вартості відновлювального ремонту в розмірі 74 318,32 грн. (а.с. 35).

Посилаючись на неправомірність застосування відповідачем та оцінювачем коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, термін експлуатації якого на момент ДТП становив 6 років, а не більше 7-ми, як зазначено оцінювачем у звіті, позивач просив стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 35 320,61 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 вказаного Закону є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи, у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (п. 1.4 Методики).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що фізичний знос КТЗ (його складників) це втрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників); відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4 Методики).

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ,причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно п. 6.1. Методики визначення типу, моделі, версії КТЗ, року його виготовлення, комплектності, укомплектованості, повної маси, робочого об`єму двигуна тощо проводиться на основі даних виробника КТЗ. Визначальним при цьому є ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 6.3. Методики визначення року виготовлення КТЗ здійснюється на підставі даних його виробника, які зазначаються у VIN-коді.

В Додатку 3 до Методики міститься таблиця 3.1. Кодування модельного року виготовлення КТЗ в описовій частині VIN-коду. В примітці додатку 3 значиться, щоамериканські, більшість європейських і азіатських виробників КТЗ кодують модельний рік виготовлення в 10-й позиції VIN-коду. За даними таблиці 3.1. символ С присвоєно 2012 року виготовлення КТЗ.

Згідносвідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 19.10.2018 року номер кузова (так званий VIN-код) транспортного засобу «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу (а.с. 17) зазначеноVF30E9HR8CS150030, звідки вбачається, що 10-ю позицією VIN-коду є символ С.

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 19.10.2018 року роком випуску вказаного транспортного засобу значиться 2012 рік.

З інформації наряду-замовлення №МА0010098 від 09.02.2019 року, складеного ТОВ «Модерн-Авто» - офіційним сервісним центром та представником Peugeot в Івано-Франківській області, датою початку гарантії транспортного засобу «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_5 є 30.09.2012 року (а.с. 11).

Наведене також підтверджується інформацією з Інтернет ресурсу carinfo.kiev.ua щодо перевірки VIN для Peugeot VF30E9HR8CS150030, яка є у вільному доступі та роздруківка якої долучена ОСОБА_1 до апеляційної скарги (а.с. 167-169).

Згідно роз`яснень Державної фіскальної служби України на офіційному порталі щодо дати, з якої визначається термін використання легкового автомобіля з метою оподаткування транспортним податком, у разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації транспортних засобів датою початку використання транспортного засобу вважається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік). У разі якщо календарну дату визначити неможливо, то такою датою слід вважати 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 17) датою першої реєстрації транспортного засобу «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 в Україні є 19.10.2018 року.

Матеріали справи не містять реєстраційних документів першої реєстрації цього транспортного засобу за кордоном.

Таким чином, датою виготовлення вказаного транспортного засобу слід вважати 01 січня 2012 року.

За змістом п. п. 8.2, 8.3 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається на момент пошкодження транспортного засобу:

В даному випадку ДТП сталася 14.12.2018 року.

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в своїй заяві №3 429 від 05.03.2019 року, адресованій СПД ФОП ОСОБА_5 (а.с. 40), просила на підставі договору про співпрацю для врегулювання страхового випадку провести експертизу станом на 14.12.2018 року. Однак, ОСОБА_5 провів повторний огляд транспортного засобу 25.01.2019 року (а.с. 42) і в звіті№13/3/19 про оцінку вартості матеріального збитку від 07.03.2019 року (а.с. 37) вказав термін експлуатації транспортного засобу 7,01 років, шо не узгоджується з вище наведеними приписами Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів і встановленими обставинами справи, адже семирічним строком експлуатації транспортного засобу позивача слід вважати 01 січня 2019 року.

Отже, на момент ДТП (14.12.2018 року) строк експлуатації автомобіля позивача не перевищував 7 років.

Відтак, оцінювач ОСОБА_5 , складаючи звіт №13/3/19 про оцінку вартості матеріального збитку від 07.03.2019 року, при визначенні вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Peugeot 5008», д.н.з. НОМЕР_2 , безпідставно врахував коефіцієнт фізичного зносу 0,7% та визначив вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного транспортного засобу внаслідок ДТП, що сталася 14.12.2018 року, в сумі 31 621,82 грн.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку, що при визначенні вартості матеріального збитку, спричиненого позивачу пошкодженням транспортного засобу, експертом правомірно застосовано коефіцієнт фізичного зносу, а тому доводи позивача щодо необхідності виплати відповідачем страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу є необґрунтованими.

Посилання представника відповідача на положення ч. 1 ст. 1194 ЦК України, відповідно до яких різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодувати потерпілому особа, винна в ДТП, є його довільним трактуванням цієї норми, адже в силу дії ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено судом, розмір матеріального збитку, понесений позивачем на відновлення транспортного засобу, становить 66 942,42 грн., що не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії за страховим полісом №АК/8249916 від 21.02.2018 року, який визначений в 100 000 грн. ПАТ «СК «Українська страхова група» проведено страхову виплату позивачу в розмірі 31 621,81 грн. Отже, невиплачена сума страхового відшкодування становить 35 320,61 грн. (66 942,42 31 621,81 (грн.)).

Оскільки висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що в силу п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, то рішення Івано-Франківського міського суду від 16.01.2020 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким по суті встановленого позов ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 768,40 грн. витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та 1 152,60 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1 921 грн. витрат по оплаті судового збору.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», місцезнаходження якого м. Київ, вул. Івана Федорова, 32А, , на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , - 35 320,60 грн. (тридцять п`ять тисяч триста двадцять гривень 60 копійок) недоплаченої частини страхового відшкодування та 1 921 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 26 березня 2020 року