Ухвала

Іменем України

05 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 426/5262/19

провадження № 61-13721ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака Олега Віталійовича, на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича, старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяни Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Дніпровський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ

у м. Києві) Телявського А. М., старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І., заінтересована особа - ОСОБА_1 , у якій просив:

- визнати дії головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС

м. Києва ГТУЮ у м. Києві Телявського А. М. щодо відкриття виконавчого провадження № 52958696 неправомірними та скасувати постанову

від 24 листопада 2016 року головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Телявського А. М. про відкриття виконавчого провадження № ВП 52958696 за виконавчим листом

№ 437/4419/13-ц, виданого 28 жовтня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі ј частки усіх виді заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття;

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 25 жовтня 2017 року про арешт майна боржника, прийняту старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І.;

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 24 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, прийняту старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І.;

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 15 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, прийняту старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І.;

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 10 травня 2018 року про арешт коштів боржника, прийняту старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І.

Скаргу мотивовано тим, що 24 листопада 2016 року головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві

Телявським А. М. було прийнято постанову, якою відкрито виконавче провадження № 52958696 за виконавчим листом № 437/4419/13-ц, виданим 28 жовтня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі ј усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи

з 19 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, зазначав, що старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І. прийнято декілька незаконних постанов, зокрема:

- 25 жовтня 2017 року постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на усе належне йому майно;

- 24 лютого 2018 року постанову про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;

- 15 березня 2018 року постанову про встановлення йому тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами;

- 10 травня 2018 року постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на усі належні йому грошові кошти, що містяться на розрахункових, карткових, депозитних та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після ухвалення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику.

Вказував, що про існування рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 15 квітня 2013 року, видачу Сватівським районним судом Луганської області виконавчого листа від 28 жовтня 2016 року, а також про відкриття Дніпровським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві виконавчого провадження він дізнався випадково з Єдиного реєстру боржників, після чого ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Крім цього, зазначав, що у постанові про відкриття виконавчого провадження та інших постановах в межах виконавчого провадження державні виконавці зазначали адресу його місця проживання:

АДРЕСА_1 , однак він ніколи не проживав за цією адресою, а зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 .

Вважав, що ОСОБА_1 було навмисно вказано невірну адресу місця його проживання, оскільки Сватівський районний суд Луганської області видав виконавчий лист без матеріалів справи, які знаходяться

в Ленінському районному суді м. Луганська, де зазначена правильна та дійсна адреса місця проживання останнього.

Також посилався на те, що державним виконавцем була порушена процедура повідомлення сторін виконавчого провадження про його відкриття, оскільки відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» такі документи доводяться до відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення та було порушення щодо проведення виконавчих дій, які повинні проводитися за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня 2019 року скаргу ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві

Телявського А. М. задоволено.

Визнано дії державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ

у м. Києві Телявського А. М. щодо відкриття виконавчого провадження

№ 52958696 неправомірними та скасовано постанову від 24 листопада

2016 року головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Телявського А. М. про відкриття виконавчого провадження № ВП 52958696 за виконавчим листом № 437/4419/13-ц, виданого

28 жовтня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі ј частки усіх виді заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 25 жовтня 2017 року про арешт майна боржника, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 24 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 15 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 10 травня 2018 року про арешт коштів боржника, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т. І.

Постановою Луганського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Луганського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи (провадження

№ 61-20004св19).

Постановою Луганського апеляційного суду від 11 серпня

2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня

2019 року залишено без змін.

14 вересня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Єрмака О. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня

2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 11 серпня

2020 року (надійшла до суду 16 вересня 2020 року), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування касаційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Єрмака О. В., зазначив, що ОСОБА_2 з 19 вересня 2018 року знав про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини від усіх видів доходів та про відкриття виконавчого провадження Дніпровським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Луганська, оскільки стосовно нього державним виконавцем було складено протокол про адміністративне правопорушення за ухилення від сплати аліментів у межах виконавчого провадження, а також ОСОБА_2 надавав з цього приводу свої пояснення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 .

Прийняті державними виконавцями постанови, а також виклики, запити та листи органу державної виконавчої служби надсилалися ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 .

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів

і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою та п`ятою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанов державного виконавця) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанов державного виконавця) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанов державного виконавця) передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанов державного виконавця) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 24 листопада 2014 року № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», Головне управління юстиції

у Луганській області переміщено до м. Сєвєродонецька Луганської області,

а Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, до компетенції якого, відповідно до зареєстрованого місця проживання боржника ОСОБА_2 , належить виконання за виконавчим листом № 437/4419/13, виданим 28 жовтня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області, знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державні виконавці

у встановленому законом порядку не перевірили за якою саме адресою боржник проживає чи перебуває, має місце роботи або там знаходиться його майно, тому, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження та інші постанови у межах зазначеного виконавчого провадження, а також надсилаючи їх скаржнику на непідтверджену поштову адресу: АДРЕСА_1 , порушили права ОСОБА_2 , як сторони виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги про отримання боржником копії постанови відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2016 року, про арешт майна від 25 жовтня 2017 року, про встановлення тимчасового обмеження

у праві виїзду за межі України від 24 лютого 2018 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами

від 15 березня 2018 року та про арешт коштів від 10 травня 2018 року,

є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Посилання в касаційній скарзі на те, що скарга на дії та рішення державних виконавців подана скаржником після закінчення процесуальних строків, встановлених статтею 449 ЦПК України, не приймаються судом до уваги, оскільки важливою ознакою для застосування вказаної норми права

є момент коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення її прав, а, як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 на час подання скарги до суду копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2016 року, про арешт майна від 25 жовтня

2017 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 24 лютого 2018 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 15 березня 2018 року та про арешт коштів від 10 травня 2018 року не отримував.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Зазначене не перешкоджає державному виконавцю вчинити виконавчі дії

у чіткій відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака Олега Віталійовича, на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича, старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяни Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_1 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць