справа № 752/8894/19
головуючий у суді І інстанції Плахотнюк К.Г.
провадження № 22-ц/824/7997/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Комліченка Вадима Сергійовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, а саме на:

земельну ділянку, кадастровий номер: :03:013:0051, площею (га): 0.2431, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: Київська область Обухівський район, с/рада Підгірцівська;

земельну ділянку, кадастровий номер: :03:013:0061, площею (га): 0.2428, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, с/рада Підгірцівська;

житловий будинок, загальна площа (кв.м.): 572.6, житлова площа (кв.м.): 435.7, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 (а.с. 31-32 т. 1).

Накладено арешт на житловий будинок, загальна площа 572,6 кв.м., житлова площа 435,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Комліченко В.С. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року в частині накладення арешту на житловий будинок, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга також обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про існування між сторонами спору щодо поділу житлового будинку загальною площею 572,6 кв.м., житлової площі 435,7 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - є передчасним. Порушення позивачем перед судом питання щодо накладення арешту є зловживанням процесуальним правом та введенням суду в оману, оскільки вказаний будинок не є предметом поділу майна подружжя з огляду на таке.

ОСОБА_1 , придбавши у 1993 році житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці 1355 кв.м., за адресою, АДРЕСА_1 , збудував до 1997 року на місці старого будинку новий будинок, площею 572,6 кв.м., тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_2 , а тому зазначений будинок не може бути предметом поділу спільного майна подружжя.

З огляду на те, що між сторонами відсутній спір про поділ вказаного жилого будинку, позивачем необґрунтовано наведено припущення про те, що відчуження відповідачем майна, яке належить останньому, виключить можливість в майбутньому виконати рішення суду, як і необґрунтовано судом першої інстанції задоволено заяву позивача та застосовано захід забезпечення позову до майна відповідача.

Також заявник вказує на те що, позивачем не надано будь-яких доказів вжиття відповідачем дій щодо відчуження житлового будинку, оскільки такі дії фактично не вчиняються і не можуть вчинятися, оскільки домоволодіння є постійним місцем проживання позивача та старшого сина подружжя, для розпорядження вказаним нерухомим майном повинна бути надана письмова нотаріальна згода дружини відповідача, позивача.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що 30 квітня 1999 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 477 від 30 квітня 1999 року.

Під час шлюбу набуто серед іншого майна і житловий будинок АДРЕСА_1 , який позивач просить поділити як спільне майно подружжя, набуте під час перебування у шлюбі (а.с.4,5).

До позовної заяви додано Свідоцтво про право власності від 26 січня 2004 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на право приватної власності на ім`я ОСОБА_1 на жилий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 26-27).

Отже, як вбачається з позовної заяви та встановлено судом, між сторонами у справі дійсно існує спір щодо поділу майна подружжя, предметом якого є поділ нерухомого майна, зокрема житлового будинку, загальна площа (кв.м.): 572.6, житлова площа (кв.м.): 435.7, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення, позивач вказувала, що станом на 02 вересня 2019 року, відповідачем вчиняються дії на відчуження оспорюваного майна (а.с. 10). А також, відповідачем розміщено оголошення про продаж земельних ділянок :03:013:0051, :03:013:0061 та будинку АДРЕСА_1 на інтернет-сторінках « Dom » та «OLX», що безпосередньо підтверджується роздруківками цих оголошень із зазначенням контактного телефону та даних відповідача. До заяви додано роздруківки з інтернет-сайту « https://dom.ria.com/ » та «https://www.olx.ua/» про продаж спільного майна подружжя (а.с. 17-20).

Вказане в обґрунтування заяви про забезпечення позову, на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке на думку позивача є спільною сумісною власністю подружжя, може зникнути.

А також, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно, яке є спільною сумісною власністю позивача, як одного із подружжя, на момент ухвалення рішення, може бути відчуджене), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову та докази надані в їх підтвердження вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року в частині накладення арешту на житловий будинок залишається без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комліченка Вадима Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року в частині накладення арешту на житловий будинок залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 09 жовтня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар