ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м.Суми

Справа №585/1565/19

Номер провадження 22-ц/816/1563/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Шульги В.О., в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 09 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У шлюбі з відповідачем вона не перебувала, проживають окремо. Разом з нею проживають дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що з моменту звернення до суду з позовами про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, ОСОБА_2 почав їй погрожувати, що забере дитину, щоб не платити аліменти.

14 січня 2019 року у її відсутність відповідач проник до будинку та забрав дитину, за фактом чого вона зверталася до відділу поліції.

Скориставшись тим, що дитина знаходиться у нього, ОСОБА_2 , без її дозволу перевів дитину в інший садочок та звернувся до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про визначення місця проживання дочки.

Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 20 березня 2019 року встановлено місце проживання дитини з батьком ОСОБА_2 .

Вважає дії комісії з питань захисту прав дитини протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Зазначає, що вона є відповідальною матір`ю відносно своєї дочки, дбає про її розвиток, створила умови для її проживання, веде домашнє господарство, офіційно працевлаштована, у лікаря-нарколога на обліку не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Невизначеність питання щодо місця проживання дитини та відсутність спільного рішення щодо його врегулювання негативно впливає на психологічний стан дитини. Вважає, що проживання дитини з нею відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

На погодившись з даним позовом, у червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Свої вимоги мотивує тим, що він не заперечує ту обставину, що він є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини є ОСОБА_1 .

Зазначає, що 15 січня 2019 року він звернувся до відділу поліції з заявою про відібрання дитини у матері через ухилення нею від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки вона залишила дитину в будинку за місцем своєї реєстрації одну без нагляду дорослих на одну добу. 17 січня 2019 року ОСОБА_1 написала заяву директору Роменського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про те, що не заперечує проти того, щоб дочка проживала з батьком. Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради від 20 березня 2019 року установлено місце проживання дитини з батьком, а рішенням від 17 квітня 2019 року надано дозвіл ОСОБА_2 зареєструвати дочку за місцем його реєстрації без дозволу матері. У квітні 2019 року мати забрала дитину і до цього часу добровільно не повертає.

Вважає, що проживання дитини з матір`ю може зашкодити розвитку дитини. Водночас, на його думку, проживання дочки з ним відповідає її інтересам. Вказує, що має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займається її вихованням, чого ОСОБА_1 забезпечити не в змозі. Крім того, саме до нього дочка виявляє прихильність та бажає з ним проживати. У зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Роменский міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 24 червня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області, об`єднав в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області про визначення місця проживання дитини.

Роменский міськрайонний суд Сумської області рішенням від 29 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю дитини, ОСОБА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити його зустрічний позов.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору керувався ст. 6 Декларації прав дитини та обмежився констатуванням того, що під час розгляду справи не встановлено тих виняткових обставин, які б свідчили про неможливість проживання дитини з матір`ю. При цьому суд не врахував, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не має в Україні виключно обов`язкового характеру, у той час як норми Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, є частиною національного законодавства.

Вказує, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріорітетним правом на проживання з дитиною.

Суд не врахував, що дочка тривалий час проживає з ним. Він створив необхідні умови для її повноцінного, всебічного та гармонійого розвитку.

Суд не взяв до уваги, що 17 січня 2019 року ОСОБА_1 написала пояснення директору Роменського центру соціальних сліжб для сім`ї, дітей та молоді, про те, що не заперечує проти проживання дочки з ним, і тільки 23 січня 2019 року звернулася із заявою до відділу поліції про нібито викрадення ним дитини. При цьому в судовому засіданні ні ОСОБА_1 , ні її син не змогли пояснити, чому одразу не звернулися до відділу поліції.

Вказує, що ОСОБА_1 за весь час проживання дитини з ним не переймалася вихованням дитини, а з позовом про встановлення місця проживання дитини звернулася після його звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини.

Суд не зазначив, які саме порушення Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, допущені при прийнятті виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області рішення від 20 березня 2019 року щодо проживання дитини з батьком.

Також зазначає, що суд відхиляючи витяг з протоколу № 03 від 06 березня 2019 року, взяв до уваги лише пояснення ОСОБА_1 та її сина, при цьому не взяв до уваги його пояснення.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, оскільки, на її думку, вони є надуманими та безпідставними, а рішення суду ухвалено у повній відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Маляра М.В., які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 13).

Крім того, ОСОБА_1 є матір`ю повнолітнього ОСОБА_4 (а. с. 14).

Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Судової влади України Роменським міськрайонним судом були розглянуті цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку (а. с. 16-18).

ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває; під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, за медичною допомогою не зверталась (а. с. 19; 20).

З характеристик, виданих 24 січня 2019 року вихователем дитячого садка, а 28 січня 2019 року - завідувачем Роменського ДНЗ № 4 «Малятко», вбачається, що ОСОБА_1 привела дитину до дошкільного навчального закладу у серпні 2018 року. За період відвідування дитсадка дитина була охайно вдягнена та доглянута, на тілі дитини жодного разу не було виявлено ознак насилля, тобто синців або подряпин. Плату за харчування у дошкільному закладі вносила регулярно у повному обсязі (а. с. 25; 28).

Відповідно до характеристики, виданої ПП «Спецкомплект» 22 січня 2019 року ОСОБА_1 працює прибиральницею з 14 жовтня 2004 року. Зі своєю роботою справляється сумлінно, нарікань з боку керівництва не має. У спілкуванні з колегами неконфліктна, підтримує добрі відносини, порушень трудової дисципліни не було (а. с. 27) Відповідно до наказу цього ж підприємства від 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 приступила до роботи з 21 серпня 2018 року, перервавши відпустку по догляду за дитиною до виповнення їй 3-х років; їй встановлено графік роботи з 13-00 до 17-00 год (а. с. 27).

В характеристиці, виданій 18 січня 2019 року головою квартального комітету № 22, зазначено, що ОСОБА_1 зарекомендувала себе з негативної сторони. Веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, часто покидає свою доньку ОСОБА_5 напризволяще. Не приділяє належного виховання своєї дочки. На зауваження свого чоловіка відповідає грубістю. Були непоодинокі випадки, коли вона залишала свою доньку саму вдома, а сама ввечері від`їзджала до ранку. Вранці поверталася в нетверезому стані. Сусіди незадоволені поведінкою своєї сусідки, висловлюючи свою думку робили наголос, щоб краще дитина жила з батьком (а. с. 117). При цьому, згідно довідки-характеристики, виданої цим же головою квартального комітету 23 січня 2019 року ОСОБА_1 на даний час веде нормальний спосіб життя. Всі негативні звички позаду. З сусідами в дружніх відносинах (а. с. 29).

З акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 21 лютого 2019 року вбачається, що було проведено обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 . Умови проживання добрі. Будинок з частковими зручностями. У будинку проводиться ремонт, але одна частина будинку відремонтована. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дівчинки є окрема кімната, де обладнане спеціальне місце відпочинку. В наявності дитячі речі та іграшки. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: мама ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 створила належні умови для всебічного та гармонійного розвитку дитини, забезпечивши усім необхідним відповідну до віку та потреб дитини (а. с. 31).

17 січня 2019 року ОСОБА_1 надала письмові пояснення директору Роменського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в яких зазначила, що не заперечує, щоб дочка проживала з батьком (а. с. 64).

18 січня 2019 року ОСОБА_2 надав пояснення до Роменського ВП ГУНП, зазначивши що раніше, до липня 2018 року він співмешкав з ОСОБА_1 , мають спільну доньку ОСОБА_3 , яка мешкає на даний час з ОСОБА_1 14.01.2019 року близько 24 години він дізнався, що вона залишила дитину саму вдома без материнського нагляду і догляду. Боячись, що з дитиною щось станеться, негайно поїхав на АДРЕСА_1 , зайшов у будинок, який був відчинений, дитина спала сама у будинку. Він її забрав до себе додому (а. с. 65).

З наданих 21 січня 2019 року ОСОБА_1 письмових пояснень на ім`я директора Роменського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді письмові вбачається, що батько її доньки ОСОБА_3 , забороняє побачення з дитиною. Останній раз вона бачила дитину 16 січня. Так як батько перешкоджає побачення із дочкою вона вирішила, що місце проживання дитини з матір`ю. (а. с. 32)

23 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Роменського ВП із заявою про те, що ОСОБА_2 в ніч з 14 на 15 січня близько 3 години ночі за адресою її проживання здійснив проникнення до житла та викрав дитину ОСОБА_3 (а. с. 33)

Листами від 21 січня 2016 року та 29 січня 2019 року Роменський ВП ГУНП в Сумській області роз`яснив ОСОБА_1 , що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, що даний спір вирішується органом опіки і піклування або судом, тому запропоновано звернутися до органів опіки і піклування або до суду (а. с. 34).

З витягу з протоколу № 03 засідання Комісії з питань захисту прав дитини від 06 березня 2020 року вбачається, що комісією розглядалися заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про обстеження умов проживання та надання висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час засідання було заслухано начальника служби у справах дітей Власенко Л., заступника головного лікаря з дитинства та материнства Роменської ЦРЛ Скорик Н., ОСОБА_2 , старшого інспектора Роменського ВП ГУНП в Сумській обл. Ситника Д., заступника директора ЦСССДМ Коваленко І., а також надавалось слово ОСОБА_1 , вказаною комісією ухвалено установити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 39).

Рішенням № 33 від 20 березня 2019 року виконавчий комітет Роменської міської ради вирішив установити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 37).

Виконавчий комітет Роменської міської ради рішенням № 54 від 17 квітня 2019 року надав дозвіл ОСОБА_2 зареєструвати малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу її матері ОСОБА_1 за місцем реєстрації батька. (а. с. 66).

Як вбачається з характеристики, виданої квартальним комітетом 20 січня 2019 року ОСОБА_2 з боку сусідів характеризується позитивно, скарг на нього в квартальний комітет не надходило (а. с. 116).

Згідно акту оцінки потреб сім`ї від 02 квітня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабуся - ОСОБА_6 , 1948 року народження. Зі слів батька дитина почувається добре, отримує повноцінне харчування вдома і в дитячому садку, розвивається відповідно віку, активна, рухлива, самообслуговування відповідно до віку. Батько на здоров`я не скаржиться. Під час обстеження стан батька урівноважений, спокійний, з його слів, шкідливі звички відсутні (а. с. 67-68).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 , 05 березня 2019 року проведено обстеження умов проживання по АДРЕСА_3 : будинок зі зручностями; умови проживання добрі, у будинку чисто, прибрано, речі знаходяться на своїх місцях. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: обладнано ліжечко для відпочинку, в наявності дитячі речі та іграшки, дитина забезпечена усім необхідним відповідно до віку та потреб. За цією адресою проживають донька ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . У висновку вказано: батько ОСОБА_2 створив належні умови для всебічного та гармонійного розвитку доньки (а. с. 74)

Відповідно до довідок, виданих Роменським закладом дошкільної освіти від 02 квітня 2019 року та від 02 травня 2016 року ОСОБА_3 відвідує даний навчальний заклад з 22 січня 2019 року, мама ОСОБА_1 у вихованні дитини участі не приймала (а. с. 69; 70).

Відповідно до характеристики, виданої ВП «Кременчуцьке територіальне управління» філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2 працює на підприємстві з 14 грудня 2010 року на посаді тесляра. Зарекомендував себе як сумлінний, працьовитий спеціаліст, добросовісно ставиться до своїх трудових обов`язків. Працьовитий, ініціативний, організований, оперативно виконує поставлені завдання, ефективно організовує працю на робочому місці, дотримується вимог з охорони праці, порушень трудової дисципліни не має, за характером доброзичливий, товариський, користується заслуженим авторитетом у співробітників та керівництва ( а. с. 72).

З довідки про доходи ОСОБА_2 від 02 травня 2019 року за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року його заробіток складав від 13 407,47 грн. (в листопаді 2018 року) до 16 397,93 грн. (в січні 2019 року), та з нього вираховувались аліменти (а. с. 73).

До матеріалів справи додано копії з карти профілактичних щеплень ОСОБА_3 (а. с. 75)

Відповідно до копії листка непрацездатності ОСОБА_1 та довідки від 02 вересня 2019 року остання перебувала на лікуванні у травматолога, в т.ч. стаціонарному лікуванні, з 23 липня 2019 по 20 вересня 2019 року (а. с. 123-124).

Відповідно до довідок КЗ СОР «Перша ОСЛ» ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 27 березня 2012 року по 18 квітня 2012 року та з 02 квітня 2014 року по 06 травня 2014 року з діагнозом «розлади особистості органічного ґенезу з вираженим астено-депресивним синдромом», дані психічні розлади не відносяться до тяжких психічних розладів, які позбавляють особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку (а. с. 136,141).

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження неправомірної поведінки матері, яка б перешкоджала проживанню разом з нею дитини, чи доказів щодо наявності виняткових обставин, за яких малолітню дитину слід розлучити з матір`ю судом не здобуто, як і не надано ОСОБА_2 належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування будь-яких інших обставин, що мають істотне значення для задоволення його позову і визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Місцевий суд правильно встановив, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, мають позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб дитини і у кожного з них створені належні умови для виховання та розвитку дитини.

Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги характеристики відносно ОСОБА_1 видані головою квартального комітету, оскільки наявність у останньої шкідливих звичок не підтверджується належними та достовірними доказами. Крім того головою квартального комітету видані дві суперечливі характеристики через нетривалий проміжок часу.

З врахуванням положень ч. 5 ст. 19 СК України виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області, як органом опіки та піклування, надано апеляційному суду висновок від 01 вересня 2020 року, за яким вони підтримали рішення № 33 від 20 березня 2019 року виконавчого комітету Роменської міської ради та вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

З доданих до вказаного висновку документів вбачається, що як батько, так і мати дитини створили належні умови для виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Дослідивши вказаний висновок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з рішенням органу опіки і піклування про необхідність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком.

Приймаючи таке рішення орган опіки і піклування виходив з одного випадку залишення матір`ю дитини без нагляду та заяви ОСОБА_1 про те, що вона згодна, щоб донька проживала з батьком. Проте сама ОСОБА_1 пояснила, що залишила доньку під наглядом свого повнолітнього сина, який спав, коли ОСОБА_2 забрав дитину, тому що будинок був відчинений. Вказану обставину також підтвердив син ОСОБА_1 ОСОБА_4 , допитаний як свідок судом першої інстанції. Отже один цей випадок, який крім того не підтверджується достовірними доказами, не свідчить про постійне неналежне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків. Від вказаної заяви про згоду на проживання доньки з батьком ОСОБА_1 в подальшому відмовилась і просила визначити місце проживання дитини з нею. Будь-яке інше обґрунтування необхідності визначення місця проживання дитини з батьком в рішенні органу опіки і піклування № 33 від 20 березня 2019 року та у висновку, наданому апеляційному суду, відсутнє.

Відповідно до протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_3 від 17 вересня 2020 року практичним психологом рекомендовано для повноцінного розвитку щасливої особистості дитині потрібна любов і увага обох батьків. Батьки повинні домовитися і не втягувати дитину у свої конфлікти. Щоб мінімізувати розлади у взаєминах з мамою, потрібно більше і якісніше проводити час з дитиною. З вказаної діагностики психолога також вбачається, що за час проживання з батьком дитина стала до нього більш прихильна, ніж до матері.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що на даний час вона зустрічається з донькою, але остання кожного разу не хоче повертатися до батька та хоче залишатися з нею. ОСОБА_2 також підтвердив, що донька дійсно проситься до мами і чекає її приїзду.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що дитина сторін є дівчинкою та її вік складає всього чотири роки, в такому віці вона потребує більшої уваги та спілкування саме з матір`ю, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, крім норм СК України, також керувався положеннями ст. 6 Декларації прав дитини, не врахувавши, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, у той час як Конвенція про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту ітересів дитини над усіма іншими), ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, є частиною національного законодавства згідно зі ст. 9 Конституції України. Проте помилкове посилання суду на Декларацію прав дитини, не є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, оскільки справа по суті судом вирішена правильно.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм діючого законодавства, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик