ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 638/20120/16-ц

провадження № 22ц/818/2878/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Кравченко О.О.,

імена (найменування) сторін:

позивач (відповідач) ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач) Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна,

представник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Андрейківа Олега Володимировича представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року в складі судді Семіряд І.В.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі ТОВ «Порше Мобіліті»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі ДП «Інформаційний центр» МЮУ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 16 грудня 2011 року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50002766 з додатком.

Згідно з цим договором вона отримала кредит у сумі 469 575,01 грн, що еквівалентно 58 514,02 доларам США, строком на 60 місяців зі щомісячними платежами у розмірі 9 953,97 грн. Цільове призначення кредиту: придбання автомобіля марки AUDI A16, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2995 куб см, 2011 року випуску.

В договорі зазначено, що усі платежі повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, а саме - 8,0250 грн за долар США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до пункту 1.3.1. кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентній тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Додатково позичальник зобов`язується компенсувати компанії витрати, що пов`язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у зв`язку з виникненням у позичальника доходу, пов`язаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятої сторонами у кредитному договорі, по відношенню до української гривні.

Додатковою угодою до кредитного договору від 30 вересня 2014 року внесені зміни у розділ «основні умови кредиту» шляхом викладення його у такій редакції: «строк кредиту: 63 місяці».

13 грудня 2011 року між нею та ІП «АІС Донецьк-Преміум» укладений договір купівлі-продажу автомобіля № 122/11, за характеристиками, передбаченими кредитним договором. Загальна сума договору 679 574,98 грн, зазначений автомобіль був переданий їй за актом прийому-передачі від 23 грудня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 грудня 2011 року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений договір застави транспортного засобу № 50002766, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 11905, за умовами якого в заставу передано автомобіль марки AUDI A16, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2995 куб см, 2011 року випуску.

ОСОБА_1 вказувала, що належним чином виконувала умови кредитного договору і сплачувала щомісячні платежі; станом на вересень 2014 року вона повернула кредит у сумі 361 959,13 грн. Проте з кінця 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» почало надсилати їй рахунки на оплату в сумі 16 058,13 грн замість 9 953,97 грн, пояснивши це тим, що згідно з умовами договору щомісячний платіж розраховується залежно від курсу гривні до долара США на момент виставлення рахунка.

Вважає, що відповідні положення кредитного договору, згідно з якими належні до сплати суми залежать від курсу долара США, суперечать вимогам, є несправедливими та підлягають визнанню недійсними.

Посилалася на те, що при укладенні договору вона була введена кредитором в оману, зокрема, щодо розміру відсотків, які вона як позичальник повинна була сплатити. Збільшення суми процентів є несправедливою умовою кредитного договору, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на шкоду споживача.

Зазначає, що в договорі містяться незрозумілі умови щодо обмінного курсу, який застосовується при погашенні кредиту. Інформація про «Вартість послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору, та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом» є орієнтовною, зазначена як в гривні, так і в еквівалентах долару США, що не дає можливості однозначно оцінити вказану інформацію.

До того ж ця інформація не містить детального розпису сукупної вартості кредиту, в тому числі й сум всіх платежів по кредиту в грошовому виразі, а інформація щодо сум процентів за користування кредитом (за рік) в сумі 25 532,53 грн, щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту (за рік) в сумі 65 316,90 грн не відповідає дійсності, оскільки один лише щомісячний платіж за курсом 30 грн/долар США (рахунок-фактура № 00249608 від 06 березня 2015 року) майже втричі перевищує щомісячний платіж за кредитом на момент укладення кредитного договору в розмірі 9 953,97 грн. Тому вона не могла передбачити дійсний розмір грошового зобов`язання.

Також ОСОБА_1 вказувала, що умови кредитного договору містять положення щодо використання еквіваленту іноземної валюти при розрахунку відсотків за споживчим кредитом, що суперечить абзацу 3 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Крім того, умови кредитного договору містять заборону для позичальника без згоди ТОВ «Порше Мобіліті» на отримання будь-яких кредитів та позик, укладення угод про надання порук, про обтяження будь-якого іншого (не заставного) майна позичальника, а також нав`язування кредитором страхової компанії для страхування майна, що вплинуло на її волевиявлення щодо отримання кредиту.

Також зазначала, що 24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 451 про звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № 50002766 в розмірі 938 259,62 грн. Однак заборгованість не є безспірною, оскільки графік погашення кредиту, який мав надаватися нотаріусу, не місить розрахунку у гривні, а з еквіваленту долара неможливо встановити розмір заборгованості. При цьому вона не була повідомлена про намір ТОВ «Порше Мобіліті» звернути стягнення на заставлене майно.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила:

- визнати порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг при укладенні з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 у зв`язку з визначенням ціни договору неналежним чином;

- визнати графік погашення кредиту, який не містить розрахунок у гривні, недійсним;

- тлумачити зміст положення пункту 1.3.1. Загальних умов кредитування таким, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на виконання кредитного договору, визначено у гривні на день укладення кредитного договору;

- визнати недійсним положення пункту 1.3.1. Загальних умов кредитування, згідно з яким «В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником»;

- визнати несправедливою вимогу пункту 1.3.1. щодо нарахування додаткових платежів, які передбачають зміни у витратах;

- визнати кредитний договір від 16 грудня 2011 року № 50002766 недійсним;

- визнати недійсним договір застави від 22 грудня № 50002766;

- визнати недійсним реєстраційний запис про заставу рухомого майна;

- зобов`язати реєстратора ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - заставу автомобіля марки марки «AUDI A6 3.0 TFSI, колір сірий, 2011 року випуску, тип палива бензин, об`єм двигуна 2995 куб см, номер кузова НОМЕР_1 ;

- визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. за реєстровим № 451;

- зобов`язати ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 58 384,24 грн як різницю отриманої та частково виплаченої ОСОБА_1 на виконання договору.

26 червня 2017 року Бордун Олексій Ігорович представник ТОВ «Порше Мобіліті» подав відзив на позовну заяву, в якому просив позовну заяву залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті (правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14). Позивачка отримала кошти в розмірі 58 514,02 доларів США в українській валюті, що було узгоджено сторонами, і всі розрахунки здійснювались в національній валюті згідно з положеннями договору кредиту.

Зазначає, що під час укладення кредитного договору позивачці надано повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту, положення кредитного договору відповідають принципам справедливості та добросовісності, а розмір процентної ставки не змінювався відповідачем в односторонньому порядку.

В червні 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Павлоградського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 16 грудня 2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50002766, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 469 575,01 грн, що еквівалентно на дату укладення договору 58 514,02 доларам США, зі сплатою 9,90 % річних строком на 60 місяців, для придбання автомобіля марки AUDI A16, модель А6, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2 . 30 вересня 2014 року між сторонами укладена додаткова угода, відповідно до умов якої строк кредитування встановлено 63 місяці.

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами 23 березня 2011 року було укладено договір застави вказаного вище автомобіля.

Позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого станом на 21 травня 2019 року утворилась заборгованість за щомісячним платежами в розмірі 265 498,54 грн.

05 жовтня 2015 року відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення боргу, яку відповідачка отримала 25 лютого 2016 року та не відреагувала на неї.

24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 451 про звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № 50002766 в розмірі 938 259,62 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції від 06 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50712820.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути з відповідачки суму кредитної заборгованості в розмірі 683 001,24 грн, з яких: сума щомісячних платежів - в розмірі 265 498,54 грн, сума заборгованості за виключенням щомісячних платежів - в розмірі 414 086,49 грн, що еквівалентно 19 593,38 доларам США станом на 05 жовтня 2015 року, та плата за користування кредитом в розмірі 3 416,21 грн; збитки у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо страхування майна в розмірі 112 089,41 грн (страхові платежі за період з грудня 2015 року по лютий 2017 року з урахуванням податку на додану вартість в розмірі 107 889,41 грн, а також витрати на надання юридично-консультативних послуг з урахуванням податку на додану вартість в розмірі 4 200,00 грн); 3% річних у розмірі 70 820,79 грн; інфляційні втрати у розмірі 353 473,95 грн; витрати за договором про надання юридичних послуг від 15 жовтня 2010 року в сумі 12 000,00 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № 50002766 в загальному розмірі 899 358,01 грн та 25 490,37 грн судових витрат.

Заочне рішення мотивовано тим, що зобов`язання за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № 50002766 ОСОБА_1 належним чином не виконала, у зв`язку з чим з останньої на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню заборгованість з підстав, передбачених статтею 1054 ЦК України.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року скасовано за заявою ОСОБА_1 , справа призначена до розгляду в позовному провадженні.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року цивільну справу передано на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2018 року позови ОСОБА_1 і ТОВ «Порше Мобіліті» об`єднані в одне провадження.

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву ТОВ «Порше Мобіліті», в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті».

Відзив мотивовано тим, що в пункті 1.3.1. кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 сторони узгодили положення, згідно з яким усі платежі повинні бути сплачені в гривні та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, а саме 8,025 за долар США. Зазначає, що умови цього пункту є двозначними та незрозумілими, оскільки відповідно до першого речення сплаті підлягає сума у розмірі, визначеному в гривні, а відповідно до другого речення сплаті підлягає сума у розмірі, який розраховується відносно еквівалента іноземної валюти за курсом, що діятиме на момент виставлення рахунку. Вказує, що до позовної зави не додано первинних бухгалтерських документів на підтвердження розміру нарахування щомісячних платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг при укладенні з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 у зв`язку з визначенням ціни договору неналежним чином. Визнано недійсним кредитний договір від 16 грудня 2011 року № 50002766, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір застави від 22 грудня № 50002766, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 11905. Визнано недійсним реєстраційний запис про заставу рухомого майна, внесений реєстратором Київської обласної філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ згідно з витягом від 28 грудня 2011 року № 34482030. Зобов`язано реєстратора ДП «Інформаційний центр» МЮУ виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - заставу автомобіля марки «AUDI A6 3.0 TFSI, колір сірий, 2011 року випуску, тип палива бензин, об`єм двигуна 2995 куб см, номер кузова НОМЕР_1 . Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. за реєстровим № 451. Зобов`язано ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 49 702,73 грн, як різницю отриманої та частково виплаченої ОСОБА_1 на виконання кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766. Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 3 376,80 грн судових витрат. Позов ОСОБА_1 в іншій частині та позов ТОВ «Порше Мобіліті» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений кредитний договір містить неповну, недостовірну інформацію щодо істотних умов кредитування, нечіткого, двозначного змісту щодо обставин, які мають суттєве значення. Про умови кредитування ТОВ «Порше Мобіліті» перед укладенням кредитного договору письмово не повідомило ОСОБА_1 , якій об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору щодо придбання у ТОВ «Порше Мобіліті» послуги фінансового кредиту. В договорі неодноразово чітко і однозначно прописано застосування курсу, тому ОСОБА_1 вважала, що всі платежі мають розраховуватись за обмінним курсом 8,025 грн за долар США, що узгоджується зі змістом абзаців другого, дев`ятого Основних умов кредиту, першого речення пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування та графіком погашення кредиту.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, згідно з якою якщо правила, встановлені статтею 213 ЦК України, не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору, слід застосовувати тлумачення соntra proferentem, а саме слова договору повинні тлумачитися проти тих, хто їх написав. Особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були узгоджені, але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін.

Крім того, судом першої інстанції був врахований висновок експерта № 192, складений 25 травня 2018 року судовим експертом ОСОБА_3 . Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, згідно з яким умови кредитного договору № 50002766 від 16 грудня 2011 року не відповідають вимогам частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції виходив із того, що розрахунок заборгованості, доданий ТОВ «Порше Мобіліті» до позовної заяви, складений з урахуванням процентної ставки в розмірі 129,17%, що не відповідає умовам кредитного договору та графіку, в яких визначена процентна ставка в розмірі 9,9% річних, а розмір процентів як у гривні, так і в еквіваленті долара США, не відповідають графіку погашення кредиту. При цьому графік погашення платежів містить лише розмір платежів в еквіваленті долара США, що є порушенням вимог частини першої статті 524 ЦК України.

Оскільки в договорі визначені інші розміри ціни та процентної ставки, реальні ціна та процентна ставка є значно більшими, що вводить споживача в оману, суд першої інстанції вважав, що право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг при укладенні з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 є порушеним, сплаті підлягають щомісячні платежі в загальній сумі 9 953,97 грн, у зв`язку з чим необхідне зобов`язати ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 49 702,73 грн як різницю отриманої та частково виплаченої нею на виконання вказаного кредитного договору.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт здійснення ТОВ «Порше Мобіліті» нечесної підприємницької практики, що ввело ОСОБА_1 в оману щодо істотних умов та обставин, що мають суттєве значення.

Визнаючи таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. за реєстровим № 451, суд першої інстанції вважав, що докази отримання позичальником вимоги (повідомлення) щодо дострокового погашення кредиту відсутні.

Залишаючи позов ТОВ «Порше Мобіліті» без задоволення, суд першої інстанції вважав, що заборгованість за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № 50002766 відсутня, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

04 березня 2020 року Андрейків Олег Володимирович представник ТОВ «Порше Мобіліті» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушеня норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення та задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що щомісячний розмір платежів був погоджений сторонами, встановлений не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США, та не змінювався протягом дії кредитного договору. Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті (правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14). Крім того, стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлює обов`язковість зазначення валюти у детальному розписі сукупної вартості кредиту та в орієнтовній сукупній вартості кредиту, а встановлює обов`язок кредитодавця розписати їх у процентному та грошовому виразі.

Процентна ставка є змінною, становить 9,9% річних та не змінювалась ТОВ «Порше Мобіліті» в односторонньому порядку.

ОСОБА_1 певний час виконувала умови кредитного договору та жодного разу не зверталась до ТОВ «Порше Мобіліті» з приводу ненадання їй недостовірної та неповної інформації щодо істотних умов кредитування. При цьому позов пред`явлено лише в 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Зазначає, що положення кредитного договору не передбачають будь-яких додаткових витрат ОСОБА_1 , отже відповідають принципам справедливості та добросовісності. ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Порше Мобіліті» з власної ініціативи, а тому кредитний договір укладено без застосування насильства, обману чи зловживання довірою. Докази нечесної підприємницької практики з боку ТОВ «Порше Мобіліті» ОСОБА_1 не надано.

Крім того, звертає увагу на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки 11 жовтня 2018 року підготовче судове засідання було закрито, а 16 квітня 2019 року постановлена ухвала про проведення підготовчого судового засідання, що не передбачено нормами діючого цивільно-процесуального закону; не досліджена зведена облікова виписка з рахунку позивача. При цьому, платіж в сумі 28 586,91 грн відображений у зведеній обліковій виписці як частина платежу на рахунок від 27 березня 2013 року, і за рахунки від 02 квітня 2013 року, від 03 квітня 2013 року, від 17 квітня 2013 року, від 03 травня 2013 року, від 10 травня 2013 року.

09 червня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

ДП «Інформаційний центр» МЮУ, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не оскаржено, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 16 грудня 2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50002766, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 469 575,01 грн, що еквівалентно 58 514,02 доларам США, строком на 60 місяців зі щомісячними платежами у розмірі 9 953,97 грн. Цільове призначення кредиту: придбання автомобіля марки AUDI A16, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2995 куб см, 2011 року випуску (а. с. 13-17 т. 1).

В договорі зазначено, що усі платежі повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, а саме - 8,0250 грн за долар США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до пункту 1.3.1. кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентній тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Додатково позичальник зобов`язується компенсувати компанії витрати, що пов`язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у зв`язку з виникненням у позичальника доходу, пов`язаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятої сторонами у кредитному договорі, по відношенню до української гривні.

Додатковою угодою до кредитного договору від 30 вересня 2014 року внесені зміни у розділ «основні умови кредиту» шляхом викладення його в іншій редакції, зокрема, визначено строк кредиту 63 місяці. Сторони домовились на період з 01 жовтня 2014 року по 30 грудня 2014 року надати позичальнику відстрочку по сплаті основного боргу за кредитом та процентами, протягом якого штрафні санкції (штраф, пеня, неустойка) за невиконання умов кредитного договору не застосовуються. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції (а. с. 24 т. 2).

13 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ІП «АІС Донецьк-Преміум» укладений договір купівлі-продажу автомобіля № 122/11, за характеристиками, передбаченими кредитним договором. Загальна сума договору 679 574,98 грн, зазначений автомобіль був переданий їй за актом прийому-передачі від 23 грудня 2011 року (а. с. 26-29 т. 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений договір застави транспортного засобу № 50002766, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 11905, за умовами якого в заставу передано автомобіль марки AUDI A16, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2995 куб см, 2011 року випуску.

Додатковою угодою до договору застави транспортного засобу № 50002766, посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 12030, уточнена дата договору, а саме 22 грудня 2011 року (а. с. 21-24 т. 1; 35 т. 2).

Встановлено, що з січня 2015 року ОСОБА_1 припинила сплату щомісячних платежів. Однак на виконання умов кредитного договору сплатила щомісячні платежі без врахування процентів в розмірі 419 872,28 грн.

Згідно з розрахунком, наданим ТОВ «Порше Мобіліті», утворилась заборгованість, яка з урахуванням щомісячних платежів, плати за користування кредитом, страхових платежів за період з грудня 2015 року по лютий 2017 року, витрат на надання юридично-консультативних послуг, 3% річних, інфляційних втрат, витрат на правову допомогу, складає суму в розмірі 683 001,24 грн, яку ТОВ «Порше Мобіліті» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 .

Вважаючи, що при укладенні з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 були порушені права споживача фінансових послуг, ОСОБА_1 звернулась до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з заявою про проведення експертного дослідження з економічних питань.

Згідно з Висновком експертного дослідження № 21, складеного 12 грудня 2016 року судовим ОСОБА_4 .Завдов`євою Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в кредитному договорі від 16 грудня 2011 року № 50002766 відсутнє посилання щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, повної вартості кредиту, а також інших фінансових зобов`язань споживача, з наведенням, зокрема, значення реальної процентної ставки, що не відповідає вимогам постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

На зміну реальної (ефективної) відсоткової ставки та абсолютного здорожчання кредиту мали вплив операції з нарахування процентів за збільшеним валютним курсом, що за умови відсутності інформування позичальника про зміну процентної ставки не відповідає вимогам кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 (пункт 2.3.1) та умовам постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

В межах наданих документів підтверджується, що розмір фактично нарахованих процентів перевищує розмір процентів, узгоджених у графіку погашення кредиту на момент укладення кредитного договору.

Згідно з наданими документами, за період січень-серпень 2015 року в межах наданих документів підтверджується перевищення нарахованих процентів (здорожчання кредиту) в загальній сумі 134 216,95 грн.

Зміна реальної відсоткової ставки призвела до абсолютного здорожчання кредиту для споживача. (а. с. 31-44 т. 1).

Дізнавшись з Висновку експертного дослідження № 21, складеного 12 грудня 2016 року судовим ОСОБА_4 .Завдов`євою Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, про порушення прав як споживача фінансових послуг в грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першою статті 533 ЦК України зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення оспороюваного правочину діяла заборона на надання та отриманнчя споживчих кредитів в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників отримати споживчий кредит в гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти.

При цьому, згідно із частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-2024цс16.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; r) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору), яка регулює визнання недійсними умови договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року по справі була призначена судова економічна експертиза.

Згідно з Висновком експерта № 192, складеним 25 травня 2018 року судовим ОСОБА_4 .Завдов`євою Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, умови кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 не відповідають вимогам частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання споживачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. За результатами експертизи, згідно з наданими документами, оформлення ТОВ «Порше Мобіліті» інформації про умови кредитування (в тому числі перед укладенням кредитного договору) та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 виконано з недотриманням вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

За результатами дослідження, в межах наявних матеріалів, реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № 50002766 становить 24,7%, що на 14,80% більше, ніж передбачено його умовами. Повна вартість кредиту складає 108 221,31 доларів США.

Зміна реальної відсоткової ставки призвела до абсолютного здорожчання кредиту споживача, яке становить 49 729,84 доларів США, що в гривнях по курсу, що застосовувався кредитором, становить 399 081,97 грн (а. с. 91-114 т. 3).

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, врахувавши Висновок експерта № 192, складений 25 травня 2018 року судовим експертом І.Г.Завдов`євою Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766, укладеного з ТОВ «Порше Мобіліті».

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про заставу» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Закону України «Про заставу» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Вимоги про визнання недійсним договору застави від 22 грудня № 50002766, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , та реєстраційного запису про заставу рухомого майна, внесеного реєстратором Київської обласної філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ згідно з витягом від 28 грудня 2011 року № 34482030, є похідними від вимоги про визнання кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 недійсним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наявність правових підстав для задоволення основної вимоги.

Щодо вимог про зобов`язання реєстратора ДП «Інформаційний центр» МЮУ виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - заставу автомобіля слід зазначити таке.

Під захистом права розуміється застосування державного примусу, спрямоване на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбувається припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не можу бути належним способом захисту прав або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію прав.

Проте, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у справі) на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію. прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 (провадження № 61-7648св20).

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вимоги законодавства та безпідставно зобов`язав виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - заставу автомобіля реєстратора ДП «Інформаційний центр» МЮУ, який залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідних вимог до реєстратора ДП «Інформаційний центр» МЮУ заявлено не було.

Оскільки кредитний договір від 16 грудня 2011 року № 50002766 підлягає визнанню недійсним, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з зазначенням про скасування рішення державного реєстратора про обтяження - заставу автомобіля.

Щодо вимог про зобов`язання ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 49 702,73 грн, як різницю отриманої та частково виплаченої нею на виконання кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. В разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Судам слід враховувати, що в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, вартість майна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору.

Аналіз указаної норми свідчить, що в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, таким чином, при застосуванні наслідків недійсності правочину не вимагається самостійного позову однієї із сторін правочину для застосування двосторонньої реституції.

Встановлено, що позивачка сплатила на виконання зобов`язань за кредитним договором загальну суму в розмірі 419 872,28 грн, із яких сума в розмірі 391 285,37 грн підтверджена зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта, а сума в розмірі 28 586,91 грн не відображена у зведеній обліковій виписці, однак факт її сплати у відділенні № 950 категорії А м. Донецька АТ «УкрСиббанк», м. Харків, підтверджується квитанцією № 0989 від 17 травня 2013 року.

При цьому в рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 сплачено 393 169,92 грн, із яких сума в розмірі 364 583,01 грн відображена у виписці, а сума в розмірі 28 586,91 грн не відображена у зведеній обліковій виписці, однак факт її сплати у відділенні № 950 категорії А м. Донецька АТ «УкрСиббанк», м. Харків, підтверджується квитанцією № 0989 від 17 травня 2013 року.

Отже, неповернутою в рахунок погашення кредитних зобов`язань є сума в розмірі 49 702,73 грн.

За правилами частин першої-другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Такий спосіб застосування наслідків недійсності правочину як зобов`язання ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 49 702,73 грн, як різницю отриманої та частково виплаченої нею на виконання кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 не передбачено нормами чинного законодавства.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає зміні, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню сума в розмірі 49 702,73 грн, що є різницею між отриманою та частково виплаченою нею на виконання кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 сумою.

При цьому судова колегія враховує, що договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами від 16 грудня 2011 року № 28-0199-11-2649 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Українська страхова група» строком на 12 місяців. Страховий внесок у розмірі 39 959,01 грн сплачений позичальником на рахунок страховика 22 грудні 2011 року, що підтверджується квитанцією від 17 грудня 2011 року « НОМЕР_3 (Донецьке РУПАТ КБ ПРИВАТБАНК, м. Донецьк).

Пунктами 6.3, 6.5, 7.3 договору страхування передбачено, що сплата страхової премії здійснюється до визначених частиною першою договору умов та строків. У разі, якщо оплата страхової премії не буде здійснена страхувальником до вказаного у договорі терміну, страховик надає пільговий період терміном 30 календарних днів, впродовж якого страховий захист продовжує діяти за умови сплати страхової премії за черговий період страхування протягом цього пільгового періоду. У разі несплати страхової премії протягом пільгового періоду договір припиняє свою дію з 24 години 00 хвилин дати, що зазначена у договорі як дата закінчення терміну дії відповідного періоду страхування.

В будь-якому випадку договір не набирає чинності раніше моменту сплати страхувальником 100% страхової премії або її першої частини (якщо договором передбачена сплата страхової премії частинами), якщо інше не зазначено в частині першій договору.

Оскільки договір добровільного страхування припинив дію 21 грудня 2012 року у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 100% страхової премії на наступний період страхування, доказів укладення/продовження договору страхування за період з 22 грудня 2016 року по матеріали справи не містять, підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Порше Мобіліті» страхових виплат відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зобов`язання виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - заставу автомобіля реєстратора ДП «Інформаційний центр» МЮУ з зазначенням про скасування рішення державного реєстратора про обтяження - заставу автомобіля та в частині зобов`язання ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 49 702,73 грн, як різницю отриманої та частково виплаченої нею на виконання кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 з зазначенням про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суми в розмірі 49 702,73 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, щомісячний розмір платежів був погоджений сторонами, встановлений не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США, та не змінювався протягом дії кредитного договору, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, Висновком експерта № 192, складеним 25 травня 2018 року судовим ОСОБА_4 .Завдов`євою Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, згідно з яким умови кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 не відповідають вимогам частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання споживачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оформлення ТОВ «Порше Мобіліті» інформації про умови кредитування (в тому числі перед укладенням кредитного договору) та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 виконано з недотриманням вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з пропуском строку позовної давності, не ґрунтується на законі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої права в примусовому порядку через суд.

Про порушення права як споживача фінансових послуг ОСОБА_1 дізналась після проведення експертизи № 192 від 25 травня 2018 року. Позов пред`явлено в грудні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним не впливають, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції була надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Андрейківа Олега Володимировича представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року в частині зобов`язання державного реєстратора виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження та в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» прийняти грошові кошти змінити.

Абзаци шостий, восьмий резолютивної частини викласти в такій редакції:

«Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію обтяження - заставу автомобіля марки «AUDI A6 3.0 TFSI, колір сірий, 2011 року випуску, тип палива бензин, об`єм двигуна 2995 куб см, номер кузова НОМЕР_1 ».

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» суму в розмірі 49 702,73 грн (сорок дев`ять тисяч сімсот дві грн. 73 коп.)».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина