П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/20049/18

Номер провадження 22-ц/824/4726/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Колесника О. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання іпотеки припиненою, за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання іпотеки припиненою.

Крім того, у лютому 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом заборони припинення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень 20) в літері А на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовлено (т. І а.с. 248 - 249).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 20 січня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали, просив ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову, задовольнити, заборонивши вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 2 (групи приміщень № 20) в літері А на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору № 04/І-305, укладеного 07 липня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 отримано вимогу банку від 07 лютого 2019 року про усунення порушення в порядку ст.. 35 Закону України «Про іпотеку». З вищевказаної вимоги вбачається, що банк як іпотекодержатель прийняв рішення набути право власності на приміщення на підставі договору іпотеки.

Скаржник зазначає, що звернення стягнення на приміщення шляхом набуття права власності на них на підставі договору іпотеки істотно ускладнить ефективний захист його порушених прав, за якими він звернувся до суду, оскільки останній буде змушений вживати додаткових заходів для повернення свого майна.

Таким чином, на думку скаржника, посилання суду першої інстанції на відсутність доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача, як на підставу для відмови у вжитті заходів забезпечення позову, є незаконним.

Скаржник зазначає, що для ефективного забезпечення позову по даній справі та з метою не перешкоджання відповідачу задовольнити свої вимоги за іпотечним договором у інший, ніж набуття права власності на предмет іпотеки спосіб, судом має бути заборонено вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією набуття банком права власності на приміщення на підставі іпотечного договору до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Крім того, скаржник зазначає, що оскільки він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та є власником приміщень, що є предметом іпотеки, обов`язкові підстави для зустрічного забезпечення позову по даній справі, відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено в судове засідання з повідомленням учасників справи.

24 лютого 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від АТ «Альфа- Банк» з підтвердженням направлення його копій учасникам справи, в якому останнє посилається на необґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги.

На думку банку, подачею позовної заяви та заяви про забезпечення позову скаржник намагається не захистити своє порушене право, а сприяти в уникненні відповідальності, невиконанні зобов`язань порушуючи при цьому право банку на задоволення його вимог за рахунок предмету іпотеки.

Банк зазначає, що в межах розгляду даної справи позивач вже в четвертий раз звертається з заявою про забезпечення позову, крім того, останнім подано до суду шість позовних заяв з клопотаннями про забезпечення позову шляхом накладення арешту чи заборони вчинення дій щодо предмету іпотеки єдиною метою яких є вчинення перепон у стягненні заборгованості за кредитом. Таким чином, понад сім років банк не може звернути стягнення на майно, яке позивачем було передано в іпотеку у випадку неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором.

На думку банку, позивач зловживає своїми процесуальним правом на забезпечення позову та намагається уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань.

Банк зазначає, що 07 липня 2006 року між позивачем та АТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі, відповідно до умов якого, позивач отримав у тимчасове платне користування кошти у розмірі 707 795, 64 євро. На виконання вимог вищевказаного договору позивачем було сплачено кошти у сумі 156 780,76 євро по тілу кредиту та 137 223,96 євро - проценти за користування кредитом.

У зв`язку з невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі, банк звернувся з позовною заявою до суду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 881 000 євро.

На думку банку, ОСОБА_2 звертаючись з позовом про визнання іпотечного договору припиненим, має на меті уникнути виконання обов`язку по поверненню кредитних коштів та унеможливити звернення стягнення на предмет іпотеки.

У судовому засіданні представник скаржника - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача - ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Третя особа - приватний нотаріус КМНО Ковальчук С. П. до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника та заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки подана заява не містить обґрунтованих підстав та доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також обґрунтувань, як саме невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може ускладнити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також, що такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-ПІ, згідно умов якого, останньому надано кредит в межах максимального ліміту, який на дату укладення договору встановлюється в розмірі 350 000 євро зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,25 % річних, а також комісій, в розмірі та в порядку, визначених цим договором з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2011 року (т. І а.с. 08-10).

07 липня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 04Л-305 предметом якого є нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20 в літері А) на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. І а.с. 15-16).

17 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-ПІ від 27 червня 2006 року, згідно умов якого, останньому надано кредит в межах максимального ліміту, який на дату укладення цього договору встановлюється в розмірі 600 000 євро з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2016 року (т. І а.с. 11-14).

20 вересня 2007 року міжАкціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 04Л-305, посвідченого Ковальчуком С. П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 07 липня 2006 року № 2439 д, предметом якого є нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні поліпшення, переобладнання та реконструкції, а саме нежилі приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20 в літері А) на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. І а.с. 17-18).

17 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 04Л-305 від 07 липня 2006 року предметом якого є нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні поліпшення, переобладнання та реконструкції, а саме нежилі приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20 в літері А) на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. І а.с. 19-21).

17 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» з одної сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 з іншої сторони укладено договір поруки № 04/П-150, згідно умов якого, остання зобов`язується солідарно відповідати за виконання позичальником його обов`язків, відповідно до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06 ПІ від 27 червня 2006 року (т. І а.с. 22-23).

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у сумі 8 140 411 грн. 39 коп. (т. І а.с. 24).

23 серпня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Мурихіним С. В. відкрито виконавче провадження за вищевказаним судовим рішенням (т. І а.с. 26).

28 лютого 2018 року приватним нотаріусом КМНО Осипенком Д. О. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нежитлові приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20 в літері А) на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлових приміщень, запропоновано частково задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 216 135, 59 євро, що згідно курсу НБУ станом на 09 січня 2018 року складає 7 273 418 грн. 87 коп. та становить частину заборгованості по відсотках за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-ПІ від 27 червня 2006 року, а також витрати по вчиненню виконавчого напису (т. І а.с. 38).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Статтею 149 ЦПК України визначено підстави для забезпечення позову, зокрема, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Так, скаржником не доведено наявність реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду за наслідками розгляду заявлених позовних вимог про визнання іпотеки припиненою, неможливість поновлення порушеного права чи інтересів скаржника за якими останній звернувся до суду, а також те, що такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що посилання суду першої інстанції на відсутність доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача, є незаконним, оскільки, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Так, для вірного вирішення даного спору, колегія суддів бере до уваги докази наявні в матеріалах справи, зокрема, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року, з якого вбачається, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у сумі 8 140 411 грн. 39 коп. та ту обставину, що станом на день подання апеляційної скарги вищевказане заочне рішення скаржником виконано не було. Таким чином, більше семи років банк не може задовольнити свої вимоги за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-ПІ від 27 червня 2006 року шляхом звернення стягнення на майно, яке скаржником було добровільно передано банку в іпотеку.

Посилання скаржника на те, що з метою не перешкоджанню відповідачу задовольнити свої вимоги за іпотечним договором у інший, ніж набуття права власності на предмет іпотеки спосіб, судом має бути заборонено вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією набуття банком права власності на приміщення на підставі іпотечного договору до набрання законної сили рішення по даній справі, є безпідставним, оскільки як вбачається з аналізу статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки є правом банку і як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з виконавчого напису нотаріуса від 28 лютого 2018 року (т. І а.с. 58), банком було прийнято рішення про задоволення його вимог у зв`язку з неналежним виконанням боржником основного зобов`язання, саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова