ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1553/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/938/19 Категорія: 331000000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що із 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_3 ) вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, проявляючи турботу один за одним вони вели спільне господарство та ділили спільний побут, за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Його поховання та всі витрати повністю були проведені позивачкою та відповідачкою. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулась до Уманської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом було роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом їй необхідно звернутися до Уманського міськрайонного суду для встановлення факту проживання однією сім`єю з покійним ОСОБА_3 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тому що на даний час вона жодного права на спадкове майно покійного немає.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Умань Черкаської області, однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 24 червня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємицею першої черги - ОСОБА_2 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 24 червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

В апеляційній скарзі вказує, що позивачка серед доказів на думку останньої спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, окрім письмових довідок голови квартального комітету не надала жодного фактичного доказу своїм доводам, не підтвердивши свої доводи про факт спільного проживання з покійним батьком відповідачки жодним фактом купівлі будь-якого майна.

Зазначає, що надані позивачкою письмові докази є сумнівними, суперечать поданим нею письмовим доказам про те, що покійний батько відповідачки перебував в зареєстрованому шлюбі більшу частину часу, на який позивачка вказує як на наявність спільних сумісних проживань з ним та ведення спільного господарства. Вважає, що подані докази свідчать про те, що позивачка не обізнана з побутом померлого та такою істотною обставиною, як наявність у нього іншої сім`ї в період часу з 1995 року.

Вказує, що судом не може прийматись довідка голови квартального комітету № 13 від 6 лютого 2019 року № 361 ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що вказана довідка не посвідчена секретарем Уманської міської ради та суперечить іншим матеріалам справи.

Зазначає, що оцінюючи пояснення свідків, суд першої інстанції не звернув уваги на зауваження представника відповідача, що на запитання про їх ставлення до відповідачки останні вказували на неприязні з нею стосунки, не проаналізував пояснення свідків в розрізі відсутніх в справі інших будь-яких письмових доказів наявності спільного бюджету в позивачки з померлим, спільного придбання майна та інше.

Також вважає, що суд не звернув увагу на те, що померлий спілкувався з братом позивачки, спільно з ним розпивав алкогольні напої, проживав певний час з братом позивачки в будинку по АДРЕСА_3 , де проживає та зареєстрована позивачка.

Своїм правом на подання відзиву позивачка не скористалась.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачкою ОСОБА_2 , колегія суддів переглядає його лише в частині задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 31 січня 2019 року Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Умані.

Згідно копії довідки, виданої 06 лютого 2019 року головою квартального комітету, ОСОБА_3 , по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , з 1995 року і по день смерті проживав однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2012 року ОСОБА_3 належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

Згідно копії свідоцтва про народження, виданого повторно 02 лютого 2019 року Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, батьками ОСОБА_2 є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 .

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 23 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського управління юстиції Черкаської області, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірваний 23 червня 2009 року.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведення позивачкою факту проживання останньої із померлим ОСОБА_3 з 24 червня 2009 року по день смерті ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки він ґрунтується на наявних в матеріалах справи письмових доказах, поясненнях свідків, які були допитані в судовому засіданні, та не спростовані відповідачкою.

При ухваленні рішення судом першої інстанції враховано відповідні положення норм матеріального права, а також те, що до ІНФОРМАЦІЯ_5 померлий ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із матір`ю відповідачки ОСОБА_6 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що померлий ОСОБА_3 проживав певний час з братом позивачки по АДРЕСА_3 , не підтверджені відповідними доказами.

Твердження викладені в апеляційній скарзі про те, що свідки, які були допитані в судовому засіданні, вказували на неприязні стосунки із відповідачкою, не свідчать про неналежність пояснень свідків як доказів, оскільки вони були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 24 червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції у вказаній частині та були предметом розгляду місцевого суду.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2020 року