КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 759/3320/13-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8652/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Мостової Г.І.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року (суддя Коваль О.А.) за поданням Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про надання дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

встановила:

у листопаді 2019р. старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Панасюк І.Л. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 : квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 м2, житловою площею 42,2 м2, що належить померлій ОСОБА_2 , спадщину після якої прийняла ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи подання, старший державний виконавець зазначав, що на виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 39777451 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/2756/13 від 19 серпня 2013 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва, згідно якого в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 1.37963/2409 від 28 березня 2008р. та кредитним договором № 1.40204/2409 від 2 вересня 2008р., укладених в межах рамкової угоди № 2409 від 16 червня 2005р. у розмірі 2 627 942грн 32коп., звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредит Банк» відповідно до договору іпотеки № 2409-ІД 01 від 16 червня 2005р., а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 м2, житловою площею 42,2 м2, що належить ОСОБА_2 , шляхом її реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження

Старший державний виконавець посилався на те, що 13 вересня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39777451, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2013 року не виконала.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 218 року, замінено боржника у виконавчому провадженні з ОСОБА_2 на ОСОБА_1

Державний виконавець зазначав, що згідно відповіді Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 21 серпня 2019р. № 4825/01-16 ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , а син ОСОБА_4 написав заяву про відмову від спадщини, тому фактично ОСОБА_1 має майнові права на квартиру, однак не звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину та не зареєструвала право власності на квартиру, що є підставою звернення до суду для вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року у задоволенні подання відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ «ПроКредит Банк» просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця.

Стягувач посилається на обставини, викладені у поданні державного виконавця, а також неврахування судом ч. 5 ст. 1268 ЦК України про те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а ОСОБА_1 свідомо не бажає реєструвати за собою право власності для уникнення від виконання судового рішення.

Крім того, стягувач звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 623/2000/15-к, який безпідставно не врахований судом.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.5-8, 21-24 т.4), двічі у судове засідання не з`явилися, стягувач подав клопотання про розгляд скарги без участі його представника, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість по кредитному договору № 1.37963/2409 від 28 березня 2008 року у розмірі 1 965 405грн 95 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість по кредитному договору № 1.40204/2409 від 2 вересня 2008 року у розмірі 662 536грн 37коп., а всього заборгованість в межах рамкової угоди № 2409 від 16 червня 2005 року - 2 627 942грн 32 коп.

В рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 1.37963/2409 від 28 березня 2008р. та кредитним договором № 1.40204/2409 від 2 вересня 2008р., укладених в межах рамкової угоди № 2409 від 16 червня 2005р. у розмірі 2 627 942грн 32коп., звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредит Банк» відповідно до договору іпотеки № 2409-ІД 01 від 16 червня 2005р., а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 м2, житловою площею 42,2 м2, що належить ОСОБА_2 , шляхом її реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Початкова ціна реалізації предмета іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судові витрати у розмірі 860грн 25коп. з кожного (с.с.122-

126 т.2).

На виконання рішення суду 19 серпня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, на підставі якого 13 вересня 2013 року державним виконавцем ВДВС Святошинському РУЮ у м. Києві Колодчуком С.В. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 39777451 (с.с.182 т.2).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 4 жовтня 2013 року № ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (с.с.194 т.3).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 218 року, замінено боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 на спадкоємицю ОСОБА_1 , у зв`язку зі смертю боржника.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлої ОСОБА_2 не підтверджений державним виконавцем належними та допустимими доказами, зокрема матеріалами спадкової справи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 вказаної норми передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частин 1 та 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частина 4 статті 51 вказаного Закону передбачає, що реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових

осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2013 року в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредит Банк» відповідно до договору іпотеки № 2409-ІД 01 від 16 червня 2005р., а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 м2, житловою площею 42,2 м2, що належить ОСОБА_2

З наявної в матеріалах справи відповіді Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 10 серпня 2017 року вих. № 2847 вбачається, що, в рамках спадкової справи № 1430/13, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , заяву про прийняття спадщини подала дочка померлої - ОСОБА_1 , а син померлої - ОСОБА_4 подав заяву про відмову від спадщини, однак свідоцтво про право на спадкове майно станом на 10 серпня 2017 року не видавалось (с.с.231 т.2).

Не видано свідоцтво про право на спадщину за законом і станом на 21 серпня 2019 року (с.с.235 т.3)

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з цим, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути перешкодою для проведення виконавчих дій щодо виконання рішення суду.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не врахував, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року вибувшого боржника ОСОБА_2 було замінено на ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем боржника, а відтак відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають повторному доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом першої інстанції не повно з`ясовані фактичні обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, не оцінені надані докази, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання державного виконавця.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким подання Святошинського районного

відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити.

На виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2013 року звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить спадкоємцю ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , але не зареєстроване в установленому законом порядку.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Г.І. Мостова