ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року

м.Суми

Справа №592/7493/18

Номер провадження 22-ц/816/1960/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Дуванова Тамара Петрівна, ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2020 року, у складі судді Костенка В.Г., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 13 липня 2020 року

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що під час складення заповіту на ім`я відповідача, посвідченого 28 липня 2015 року, його мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіла і тому не могла розуміти значення своїх дій.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Вважає, що судом проігноровано його заяву про відкладення розгляду справи та положення Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови КМ України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2» і в період дії карантину розглянуто справу без участі позивача, який за віком перебуває у групі підвищеного ризику і зобов`язаний дотримуватись встановлених обмежень щодо перебування у громадських місцях.

Вказує, що він як спадкоємець першої черги має право на отримання спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , з якою на день смерті 30 грудня 2017 року спільно проживав та був зареєстрований у належній їй квартирі АДРЕСА_1 .

Доводить, що відповідач, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_4 , у якої після перенесеного інсульту була паралізована половина тіла, порушена здатність говорити, вона не впізнавала людей, втратила зв`язки з оточуючими, не усвідомлювала значення своїх дій, змусив її підписати заповіт на його ім`я, який не відповідав її внутрішній волі.

Зазначає, що квартира АДРЕСА_1 є його єдиним місцем проживання і мати ніколи б не позбавила його житла.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення проти скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Самохіна А.М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно із заповітом, посвідченим 28 липня 2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П., реєстровий № 986, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося ОСОБА_2 , а якщо він помре раніш або не прийме спадщину, заповіла все майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках. У зв`язку з хворобою заповідача цей заповіт складено і підписано удома в двох примірниках (а.с. 5, 63-65).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

ОСОБА_4 з 11 жовтня 1974 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 30)

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 (а.с. 7).

Місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10, 14, 29).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 06-04/16 від 09 грудня 2019 року ОСОБА_4 на психічне захворювання чи будь-який інший психічний розлад не страждала; при посвідченні заповіту 26 серпня 2015 року ОСОБА_4 за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 144-147).

Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечували наявність у ОСОБА_4 паралічу, порушення мови, втрату пам`яті та розумових розладів.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , вказуючи про безпомічний, хворобливий стан ОСОБА_4 , не змогли достовірно пояснити суду, за яких обставин та на підставі чого вони роблять такі висновки.

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 13, 77, 78, 80 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що на час складення заповіту ОСОБА_4 страждала будь-яким психічним захворюванням, у зв`язку з яким не розуміла значення своїх дій і не керувала ними.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. ст. 30, 34 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та, оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 за життя реалізувала своє право скласти заповіт і визначити спадкоємця свого майна.

Відсутність у ОСОБА_4 психічного захворювання чи будь-якого психічного розладу та усвідомлення нею значення своїх дій в момент складення заповіту 26 серпня 2015 року підтверджено висновком судово-психіатричного експерта № 06-04/16 від 09 грудня 2019 року, правильність якого під сумнів позивачем не ставилась, а також показаннями свідків.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що через похилий вік та стан здоров`я ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій при складенні заповіту, склала його під примусом з боку позивача, оскільки із змісту заповіту вбачається, що при його посвідченні було перевірено дієздатність спадкодавця, заповіт до підписання прочитаний нею у голос і підписаний власноручно у присутності нотаріуса.

У підпункті 1.11 Глави 3 Розділу ІІ 1.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюст від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Заповідач, будучи хворою людиною похилого віку, не скористалася своїм правом на укладення заповіту у присутності свідків, що також свідчить про усвідомлення нею своїх дій та намірів.

Як вбачається, заповіт ОСОБА_4 був посвідчений у встановленому законом прядку та уповноваженою на це особою.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що полягає у розгляді справи без участі позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Сергеєва С.А. 17 вересня 2018 року брали участь у підготовчому судовому засіданні, за їх клопотанням була оголошена перерва для витребування необхідних доказів по справі до 15 листопада 2018 року (а.с. 43-45).

15 листопада 2018 року підготовче судове засідання також проводилося з участю позивача і після оголошеної перерви розгляд справи було продовжено у присутності ОСОБА_1 та його представника (а.с. 67-68, 80-84).

29 січня 2019 року судове засідання було відкладене на 28 березня 2019 року за клопотанням позивача про виклик свідків (а.с. 94-95).

За клопотанням позивача розгляд справи відкладався на 15 травня 2019 року, однак за клопотанням представника позивача відкладено на 25 червня 2019 року, а потім на 19 серпня 2019 року, участь в якому приймали і ОСОБА_1 , і його представник (а.с. 99, 105, 113-114, 132-134).

В подальшому справа ще два рази відкладалася за клопотанням позивача (а.с. 162, 163, 169, 170).

Враховуючи викладене та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик