Справа № 298/280/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Джуги С.Д.,

за участі секретаря - Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Великоберезнянського районного суду від 17 березня 2015 року (головуючий Лютянська М.С.) за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа відділ державної виконавчої служби Великоберезнянського районного управління юстиції - про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 11.06.2012 тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон до моменту повного виконання ним виконавчого листа №2-193/11, виданого 27.03.2012 Великоберезнянським районним судом.

16.03.2015 ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 17.03.2015 вказану заяву задоволено. Знято заборону тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , встановлену ухвалою Великоберезнянського районного суду від 11.06.2012.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, стягував ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права, у зв`язку з чим просить вказану ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.02.2012 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 15 600 грн плати за найм транспортного засобу; 4266 грн неустойки; 9360 грн моральної шкоди та 198 грн 66 коп. судового збору та 120 грн витрат на ІТЗ розгляду справи. За цим рішенням 27.03.2012 Великоберезнянським районним судом було видано виконавчий лист № 2-193/11 щодо боржника ОСОБА_2 , що перебував на виконанні у відділі ДВС Великоберезнянського РУЮ. Попри те, що 19.06.2014 даний виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання на підстав п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачем ОСОБА_1 було повторно неодноразово пред`явлено його до виконання. Наразі існує відкрите виконавче провадження № 565914542 з примусового виконання даного виконавчого листа. Станом на момент подачі апеляційної скарги судове рішення боржником не виконано, ОСОБА_2 не здійснив жодних дій, спрямованих на його виконання, не сплатив жодного платежу. Крім того, розгляд цієї заяви проведено без повідомлення ОСОБА_3 , який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні, що є порушенням норм процесуального права. Оскільки зобов`язання яке покладено на боржника судовим рішенням не виконано, місцевий суд не мав підстав для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 .

Судове засідання, яке призначалось на 15.09.2020, за клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Леньо І.О., який був присутній в судовому засіданні було відкладено на 06.10.2020.

В судове засідання, призначене на 06.10.2020, особи, які беруть участь у справі не з`явились, про дату, час та розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Від представника ОСОБА_2 адвоката Леньо І.О. - надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що ОСОБА_2 , який бажає брати участь у судовому розгляді, нещодавно повернувся з-за кордону та перебуває на самоізоляції. Як вбачається з наданої адвокатом фотокопії паспорта громадянина України ОСОБА_6 , він перетнув кордон 13 вересня 2020 року. Отже, до дня судового засідання - 06 жовтня 2020 року пройшло більше 14 днів, рекомендованих для самоізоляції.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 25.02.2012 стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 15600 грн. плати за найм транспортного засобу, 4266 грн. неустойки, 9360 грн. моральної шкоди, 198,66 грн. судового збору, 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

На виконання вказаного рішення, 27.03.2012 Великоберезнянським районним судом видано виконавчий лист №2-193/11.

На підставі цього виконавчого листа, відділом ДВС Великоберезнянського РУЮ було відкрито виконавче провадження ВП №21174142 щодо примусового виконання вищевказаного судового рішення в частині боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 11.06.2012 задоволено подання державного виконавця відділу ДВС Великоберезнянського РУЮ та тимчасово обмежено Васильняка Ю.Ю. у праві виїзду за кордон до моменту повного виконання ним виконавчого листа №2-193/11, виданого 27.03.2012 Великоберезнянським районним судом.

19.06.2014 старшим державним виконавцем відділу ДВС Великоберезнянського РУЮ прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника ОСОБА_2 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Відповідно до п.2 цієї постанови виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання у строк до 18.06.2015.

Посилаючись на те, що у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо нього втратило свою доцільність, ОСОБА_2 у березні 2015 року звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, накладеного згідно ухвали суду.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист повернуто стягувачеві без виконання і останній повторно не звертався до виконавчої служби про примусове стягнення із заявника коштів на підставі виконавчого листа №2-193/11, тому відсутні підстави для застосування заходів примусового виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На час постановлення оскаржуваної ухвали порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України регламентувався ст.377-1 ЦПК України у відповідній редакції.

Так, згідно з приписами ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, ЦПК України у редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали 17.03.2015 не регулював порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час вирішення питання у цивільному процесі було передбачено, що особа, яка вважає, що її права порушені в зв`язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, мала право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

На це звертали увагу Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (узагальнення від 01.02.2013), та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах від 01.07.2015), зазначивши, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв?язку з виконанням обов?язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. У разі врегулювання боргових зобов`язань державний виконавець виносить відповідну постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Таким чином, станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом було покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у зв?язку з виконанням обов`язку за рішенням, що перебувало на виконанні, було покладено на державного виконавця.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та помилково вирішив питання про зняття тимчасового обмеження у виїзді за межі України, яке не входило до його компетенції.

Крім того, як зазначалось вище, постановляючи оскаржувану ухвалу 17 березня 2015 року, суд першої інстанції зазначив, що виконавчий лист повернуто стягувачеві без виконання і останній повторно не звертався до виконавчої служби про примусове стягнення із заявника коштів на підставі виконавчого листа №2-193/11. Проте суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві зазначено про можливість повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання до 18.06.2015.

Згідно наявних у справі відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, 09.11.2016 Великоберезнянським РВ ДВС було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (завершено 07.03.2017), а 12.06.2018 приватним виконавцем Гординським Р.К. було відкрито виконавче провадження № 56591542 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за виконавчим листом № 2-193/11, та накладено арешт на майно боржника (а.с.35, 36, 65-68).

Станом на момент подачі апеляційної скарги зобов`язання, покладене на ОСОБА_2 судовим рішенням не виконано, виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-193/11, виданого 27.03.2012 не завершено.

За таких обставин оскаржувану ухвалу Великоберезнянського районного суду від 17.03.2015, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати та в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Великоберезнянського районного суду від 17 березня 2015 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Головуюча:

Судді: