Справа № 199/331/20
РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2020 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Перетятько А.В.,

за участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування, посилаючись на те, що він з відповідачем ОСОБА_2 перебував у шлюбі з 28.04.2001 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

30.04.2008 шлюб між сторонами розірвано та згідно рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 28 жовтня 2008 року з позивача на користь відповідача на утримання сина були стягнуті аліменти у розмірі 500 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2011 розмір аліментів було зменшено і за останнім рішенням визначено стягнення аліментів у розмірі 250 грн.

Позивач зазначає, що він сплачував аліменти, але у лютому 2019 року державний виконавець Амур-Нижньодніпровської державної виконавчої служби міста Дніпра повідомив про наявність заборгованості за аліментами по виконавчому листу № 2-4888 від 05.01.2012 р. у розмірі 9728,17 грн., а згідно іншого розрахунку станом на 01.11.2019 заборгованість складає вже 23778, 07 грн. Причини такої розбіжності позивачу незрозумілі.

Згідно останнього рішення суду від 11.12.2011 року з ОСОБА_1 стягнуті аліменти у розмірі 250 грн. Він сплачував відповідачу по 300 грн., але ні державний виконавець, ні відповідач не повідомили про зміну порядку сплати аліментів, що він повинен сплачувати не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

На переконання позивача, заборгованість виникла не з його вини, але коли він дізнався про заборгованість, став її погашати, але з урахуванням деяких сімейних обставин і його матеріального становища згідно ст. 197 Сімейного кодексу України він звертається до суду з позовом про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки вважає, що є обставини, які мають істотне значення і можуть бути підставою для звільнення мене від сплати заборгованості за аліментами.

Так, відповідач і їхній син ОСОБА_4 зареєстровані разом з ним у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності.

Після розірвання шлюбу відповідач попросила позивача залишитися у його квартирі з сином та він погодився, але сподівався, що згодом вона знайде собі житло у другому місті. Однак до теперішнього часу ОСОБА_2 з належної йому квартири не пішла і навіть годі, коли він 06.06.2009 одружився, залишилася проживати у вказаній квартирі.

У новому шлюбі позивач має двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3

З 2008 року у належній позивачу квартирі зареєстровані і проживають 6 осіб: він, його дружина, двоє дітей від другого шлюбу, відповідач та син ОСОБА_3 .

Таким чином, з часу розлучення з відповідачем, стягнення аліментів і до літа 2019 року, доки син не поїхав на навчання у м. Чернігів в Духовну семінарію, вони усі проживали разом у належній йому квартирі. На його очах відповідач дуже погано поводилася з їхнім сином, не займалася його вихованням, не годувала сина належним чином, била його, бували випадки, коли вона приходила з роботи, їла куплену собі піцу, лягала спати, а син залишався голодним.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, відповідач не виконувала належним чином своїх обов`язків, фактично утриманням і вихованням сина займався він та його дружина. У зв`язку з тим, що відповідач дуже жорстоко поводилася з сином, позивач звернувся до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, щоб почати процес про позбавлення її батьківських прав, однак у службі йому роз`яснили, що у нього недостатньо підстав для цього.

Позивач вказує, що він та його дружина постійно кормили ОСОБА_7 , купували йому одяг, купили 2 телефони, планшет, відповідач ніколи не сплачувала за квартиру і комунальні послуги, все оплачує його сім`я. При цьому він все ж таки сплачував аліменти шляхом відрахування з місця роботи (коли офіційно працював та по пошті (коли офіційно не був оформлений), які відповідач витрачала на свої потреби. Таким чином, як стверджує позивач, він фактично утримував сина, тому вважав, що відповідач не зверталася до виконавчої служби і до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів, а він сплачував так, як було вказано у рішенні суду і навіть більше, на свій розсуд.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначає, що він не має постійного місця роботи, підробляє, його заробітки складають 3-4 тис. грн., його дружина не працює, а також вона та їхні сини мають хвороби печені, підшлункової залози, сечевої системи, панкреатит. У час, впродовж якого сталася заборгованість, син позивача переніс операцію і ще до теперішнього часу лікується; він дуже багато коштів витрачає на лікування та ліки для синів і дружини; його сім`я знаходиться у вкрай тяжкому матеріальному стані і тому матеріальне і сімейне становище не дають йому змоги погасити заборгованість.

На переконання позивача, вищевказані істотні обставини є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Позовна заява містить вимогу про звільнення позивача від сплати боргу по аліментам у розмірі 23778,07 грн. за виконавчим листом №2-4888 від 05.01.2012, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач ухиляється від сплати аліментів, навіть оспорював батьківство; за всі 12 років у нього постійно немає коштів на сплату аліментів. Відповідач не мешкає у квартирі позивача та винаймає квартиру; весь її заробіток йде на утримання дитини та оренду житла.

Як встановлено судом на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2011, ухваленого у цивільній справі №2-4888/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, судом ухвалено зменшити розмір аліментів, визначений за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2008 року, та стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 250 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду, до повноліття дитини. Раніше виданий виконавчий лист за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська № 2-3330/08 від 28 жовтня 2008 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 500 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - відкликати (а.с.8-9).

Згідно довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.11.2019 р. становить 23 778,07 грн. (а.с. 12-13).

Позивач є батьком двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 19, 20), у яких виявлені певні хвороби (а.с. 21, 22, 23, 27).

Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 14), у якої виявлені певні хвороби (а.с. 24, 28).

Спірні правовідносини виникли із звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами.

Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Безпосередньо у тексті СК визначення «тяжкої хвороби» або «іншої обставини, що має істотне значення» відсутнє, тому такі поняття є оціночними.

Разом з тим, формулювання "інші обставини" свідчить про невичерпність переліку таких обставин, та у зв`язку з цим зазначені у ч. 2 ст. 197 СК України критерії встановлюються у конкретній справі з урахуванням підстав поданого позову на підставі наданих суду доказів.

Водночас потребує врахуванню, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 197 СК України, що можливість звільнення від сплати заборгованості за аліментами Сімейний кодекс пов`язує із тяжкою хворобою саме платника аліментів, а не членів його родини.

За судового розгляду встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася у позивача за період з жовтня 2011 року по листопада 2019 року, тобто на протязі всього періоду після зменшення судовим рішенням розміру стягуваних з позивача аліментів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, зокрема, наявності у нього тяжкої хвороби, яка унеможливлює сплатити заборгованість за аліментами на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на підтвердження наявності обставин, що мають значення для справи.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

З приводу посилання позивача на те, що відповідач та син ОСОБА_4 зареєстровані у квартирі позивача, на те, що у новому шлюбі позивач має двох дітей ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на те, що відповідач, на переконання позивача, не виконувала належним чином батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_4 , якого годував позивач та його нова дружина, та не сплачувала за комунальні послуги за утримання квартири, то наведені доводи, які не підтверджені жодними доказами, не спростовують зазначених вище висновків суду, не дають підстав для віднесення їх до «іншої обставини, що має істотне значення» у розумінні ч. 2 ст. 297 СК України, тому підстави для задоволення поданого позову відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 27, ч. 1 ст. 34, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 27.03.2020 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї