Справа № 368/80/19 Головуючий 1 інстанція- Шевченко І.І.
Провадження № 22-ц/824/7808/2020 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 жовтня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 06 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року позивач звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 13 жовтня 2012 року його батько ОСОБА_3 подарував йому земельну ділянку розміром 0,090 га, кадастровий номер :01:436:0046, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у АДРЕСА_1 . Батько мав намір подарувати йому і житловий будинок, розташований на цій ділянці після оформлення необхідних документів, про що зазначено у п.1.5 договору дарування. Однак, батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигнувши за життя отримати витяг БТІ з реєстру прав власності на нерухоме майно, який був виготовлений лише 18 грудня 2012 року. За життя батько заповіту не залишив.

Зазначав, що спадкоємцями за законом після смерті батька є він та його рідний брат відповідач у справі, який постійно знущався з його батька, застосовував до нього фізичну силу та ображав, що підтверджується копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 липня 2012 року та копією відповіді МВС від 24 липня 2012 року за № 5307 та копією відповіді від 17 жовтня 2012 року за № 7647. За життя його батьку було встановлено першу підгрупу «Б» інвалідності з 11 вересня 2012 року, причина інвалідності - поранення на фронті. У довідці МСЕК зазначено про потребу батька у сторонньому догляді та перебування на «Д» обліку в лікаря невропатолога. Його батько помер в лікарні під час проходження лікування в терапевтичному відділенні.

Вказував, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 18 липня 2013 року по справі № 368/1073/13-ц задоволено його позов до відповідача про усунення від права на спадкування, однак рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року рішення суду першої інстанції скавоване і ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні його позову. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12

- 2 -

червня 2018 року по справі № 368/1473/17 задоволено позов ОСОБА_2 до нього про визнання права власності на 1/2 частину спадкового житлового будинку. Також, 12 червня 2018 року суд виніс ухвалу, якою його зустрічний позов про визнання права власності на житловий будинок залишив без розгляду.

Під час розгляду справи № 368/1473/17 у нього з`явився доступ до спадкового житлового будинку та сараїв. Потрапивши до сараю, він знайшов медичний документ - довідку, яку було видано батькові та яка не досліджувалася Кагарлицьким районним судом під час розгляду його позову про усунення від права на спадкування у цивільній справі № 368/1073/13-ц. Стверджує, що даний доказ у нього з`явився лише у 2018 році та про його існування він дізнався лише тоді, коли зміг потрапити до сараю спадкового житлового будинку, куди його брат не впускав і про що свідчить письмова заява, власноруч написана його братом та подана до міліції, в якій він стверджує особисто, що не буде впускати його до житлового будинку. В зазначеній довідці Центру первинної медико - санітарної допомоги № 1 Дарницького району м.Києва від 22 жовтня 2012 року йдеться про те, що його батько звертався до лікаря терапевта, уролога і вбачається, що батько потребував стороннього догляду та контролю АТ, ЧСС, призначеного лікування. Вважає, що відповідач навмисно приховав зазначений доказ (медичну довідку), яка підтверджує, що батько перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Також, судом першої інстанції не досліджувалася довідка МСЕК, яка видана 11 вересня 2009 року про встановлення батьку першої групи інвалідності, в якій зазначено, що батько потребує стороннього догляду та перебуває на «Д» обліку в лікаря невролога. Як і довідка МСЕК та довідка Центру первинної медико - санітарної допомоги Дарницького району м.Києва є доказами, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а також не досліджувалися апеляційним судом, і які підтверджують, що його батько потребував стороннього догляду у 2012 році. Даний доказ (довідка МСЕК) не спростований судовим рішенням та не перестає бути доказом, який підтверджує потребу батька у сторонньому догляді та доводить його перебування у безпорадному стані, так як даний висновок винесено на підставі комплексного обстеження МСЕК, лікарями, які мають за законом право проводити такі обстеження та робити відповідні висновки.

Свідки, список яких ним буде надано, підтвердять, що його брат свідомо знущався з його батька, зловживав алкогольними напоями у той період, коли його батько потребував сторонньої допомоги, так як він мав можливість його доглядати, бо на той час проживав з ним, не був інвалідом, на його утриманні не перебували будь - які особи. Факт лікування брата від алкогольної залежності і перебування на «Д» обліку у лікаря-нарколога може свідчити судовий запит до лікаря нарколога та запит до наркологічного відділення в м.Глеваха. Необхідно дослідити історію хвороби його батька з Кагарлицької ЦРЛ, де той лікувався. Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що інвалідність і ступінь втрати здоров`я повнолітніх хворих встановлюється медико-соціальними експертними комісіями. Залежно від ступеня розладу функцій організму та обмеження життєдіяльності особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. МСЕК зважає на те, що інваліди першої групи - важкі хворі, тому на комісії вони оглядаються в першу чергу з якісним і швидким оформленням всіх необхідних документів.

Відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Суд повинен установити як факт ухилення особи від

- 3 -

надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, підлягає з`ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Виходячи зі змісту ст.1224 ЦК України та роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вказував, що його брат проживав разом з батьком, не був інвалідом, мав можливість надавати йому матеріальну та фізичну допомогу, однак не вважав за потрібне надавати батьку будь - який вид допомоги. Водночас хоча він проживав окремо від батька, проте знаходив час та кошти, щоб відвідати батька та надати йому посильну допомогу, придбати ліки, відвезти до лікарів, про те він не мав змоги в повному обсязі забезпечити йому ту увагу та догляд, які він потребував, коли проживав в м.Кагарлику з його братом, який від надання йому будь - якої допомоги ухилився. Той факт, що батько потребував сторонньої допомоги підтверджується медичними довідками. Безпорадний стан батька також підтверджується медичними довідками, в яких зазначено, що батьку встановлено 1 підгрупу «Б» інвалідності, яка підтверджує безпорадний стан та неможливість батька в повній мірі саме обслуговувати. Винна та негідна поведінка його брата, відповідача по справі підтверджується тим, що його батько за час життя звертався з письмовими заявами до правоохоронних органів, в яких скаржився на те, що син ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння погрожує йому фізичною розправою та застосовує до нього фізичну силу.

Вважає, що його брата відповідача у справі необхідно усунути від права на спадкування, як такого, який ухилявся від надання допомоги батьку у той час, коли батько був у безпорадному стані та не мав можливості сам обслуговувати та потребував його допомоги.

У зв`язку з наведеним, просив поновити строки звернення до суду, як пропущенні з поважних причин не з його вини, а з вини відповідача, який створив йому перешкоди в користуванні спадковим житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, тому саме з цієї причини він не мав можливості надати медичні докази, які, на його думку були приховані ним, до суду вчасно; усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування на житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, обґрунтовуючи позов наступним.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

- 4 -

Не погоджуючись із рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неправильність і однобічність встановлення судом обставин справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що батько сторін за життя боявся свого сина відповідача по справі, бо той знущався з нього, пиячив, відбирав пенсію, що підтверджується письмовими зверненнями до міліції і постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 18 липня 2012 року у справі № 3-434/12, постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 19 липня 2012 року і відповідями МВС, що доводить постійний характер знущань. Однак судом ця обставина не досліджувалася та не надано належної оцінки поведінці відповідача, як і не надано оцінці показам дільничного інспектора міліції Мачульського М.В. щодо зловживання з боку відповідача алкоголем і знущань над батьком, як і не надано оцінки показам інших свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Звертаючись до суду, він надав беззаперечні докази того, що батько перебував у безпорадному стані і потребував стороньої допомоги, що стверджується встановленням батьку першої підгрупи «Б» інвалідності з 11 вересня 2012 року згідно довідки до акт МСЕК, а причина інвалідності - поранення на фронті. У довідці МСЕК зазначено про потребу батька у сторонньому догляді та перебування на «Д» обліку в лікаря невропатолога. Окрім того, його батько у 2006 році переніс хірургічне втручання, у нього підвищувався тиск і він мав ряд інших хвороб, що стверджується медичною довідкою від 22 жовтня 2012 року. Вказаним доказам судом не дана належна оцінка. При цьому відповідач був фізично здоровою людиною, мав змогу працювати, проте не бажав робити цього і утримувати батька. Неправомірна поведінка відповідача проявлялася також в тому, що він не пускав позивача до будинку і лише коли пзивач отримав до нього доступ у 2018 році, то знайшов приховані братом документи. При ухваленні рішення судом в тому числі не врахована судова практика з питань усунення від права на спадкування, яка чітко вказує на наявність підстав для усунення від права на спадкування, якщо спадкоємець не надавав допмоги спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані і потребував такої допомоги.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційних скарг продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, 06 серпня 2020 року строк на який продовжено розгляд апеляційної скарги закінчив перебіг.

03 вересня 2020 року позивач подав заяву про відвід судді Мережко М.В., а 17 вересня 2020 року - про відвід судді Мережко М.В. та усього складу колегії суддів, який ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року визнаний необгрунтованим і переданий для визначення іншого судді, який вирішить питання про відвід. Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року заява позивача про відвід судді Мережко М.В. та усього складу суду залишена без задоволення.

- 5 -

Позивач ОСОБА_6 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому 25 серпня 2020 року судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду не подавав, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Направлена відповідачу ОСОБА_2 судова повістка повернулася із відміткою пошти, що особа за даною адресою не проживає, що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін у справі - ОСОБА_3 1925 року народження, який заповіту не залишив.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав померлому на праві приватної власності.

Спадкоємцями померлого за законом першої черги є його сини позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , які у встановлений законом шестимісячний термін прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до держнотконтори.

Між спадкоємцями існує спір щодо наявності та обсягу їх прав на спадщину.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 18 липня 2013 року по справі № 368/1073/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування після смерті батька. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року вказане рішення суду першої інстанції скасоване і ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Окрім того, встановлено, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12 червня 2018 року по справі № 368/1473/17 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового житлового будинку. Дане рішення не набрало законної сили і на даний час переглядається в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 01 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті батька право власності на 1/2 частину

- 6 -

житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями по АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом (ч.5 ст.1224 ЦК України) підстав для усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті батька.

При цьому суд виходив із того, що правове значення для вирішенні спору має доведеність сукупності обставин, а саме: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги; можливість її надання спадкодавцю; перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існування потреби спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Водночас, матеріалами справи не установлено повного, свідомого та винного ухилення ОСОБА_2 від догляду за хворим батьком. Так, позивачем не доведено, що спадкодавець потребував допомоги саме відповідача ОСОБА_2 , що відповідач за наявної можливості здійснювати догляд за ОСОБА_3 ухилявся від такого обов`язку, окрім того, не установлено, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець ОСОБА_2 матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Проте, колегія суддів не може погодитисяз такими висновками, які зроблені внаслідок порушення судом норм процесуального права.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, абооспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В даному випадку захист прав позивача здійснюється шляхом подання ним позовної заяви у порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, грунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.1291 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.

Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»,від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності(визначеності), який

- 7 -

передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

Закриття провадження у справі згідно ст.255 ЦПК України - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Ухвалюючи рішення в даній справі, суд не звернув уваги на тотожність спору в даній справі та спору по справі № 368/1073/13-ц, який вже вирішено.

Зокрема у справах ті ж сторони з тим же статусом, а саме: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Предметом спору в обох справах є вимоги ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті батька сторін ОСОБА_3 .

Тотожними у цих справах є і підстави позову, оскільки як в даній справі, так і у справі № 368/1073/13-ц, в якій ухвалено рішення, що набрало законної сили, позивач ОСОБА_1 мотивує свої вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування посиланням на ч.5 ст.1224 ЦК України, зокрема на те, що батько сторін перебував у безпорадному стані через похилий вік та стан здоров`я і потребував допомоги від надання якої відповідач ухилявся. Позивач зазначає, що протягом останніх п`яти років, відповідач зловживав спиртними напоями та агресивно відносився до батька, постійно його обзивав нецензурною лайкою, бив, інколи забирав його пенсію, погрожував батьку фізичною розправою та намагався довести його до самогубства. Відповідач ніде не працював, а тому забирав у батька пенсію на випивку. Від такої неправомірної і жорстокої поведінки свого сина батько страждав та звертався за допомогою та захистом до нього та правоохоронних органів, що стверджується копіями постанов про відмову в порушенні кримінальних справ та супровідними листами. Батько був інвалідом 1 групи Великої Вітчизняної війни та приймав участь в бойових діях, через свій похилий вік і тяжку хворобу батько потребував постійного піклування, догляду, лікування та матеріальної допомоги. Він лікував батька за свої кошти та неодноразово возив його по різних лікарнях м. Києва для його обстеження та лікування. У зв`язку з тим, що відповідач будучи фізично здоровим та молодим, мав можливість надавати їх батькові допомогу, але свідомо ухилявся від цього, він вважає, що його необхідно усунути від права на спадкування після смерті батька відповдіно до положень ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Наведені підстави позову ОСОБА_1 вказані у тексті описової частини судових рішень у справі № 368/1073/13-ц та були предметом дослідження судами, що у свою чергу свідчить про повну тотожність позовів.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що намагання позивача ОСОБА_1 в даній справі № 368/80/19 обгрунтувати можливість повторного подання позовудо

- 8 -

ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування наявністю нових доказів щодо стану здоров`я батька, в тому числі медичною довідкою Центру первинної медико - санітарної допомоги № 1 Дарницького району м.Києва від 22 жовтня 2012 року, про яку він дізнався лише у 2018 році, та довідки МСЕК від 11 вересня 2009 року про встановлення батьку першої групи інвалідності, з яких вбачається потреба батька у сторонньому догляді, як і показів нових свідків, необгрунтовані.

Відповідно до положень процесуального закону (ст.423 ЦПК України), наявність вказаних доказів, якими позивач обгрунтовує свої вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за ч.5 ст.1224 ЦК України і які існували на момент подання позову у 2013 році, проте не були відомі позивачу, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, проте не є іншими підставами позову у розумінні процесуального закону, як помилково вважає позивач.

Отже, суд помилково розглянув справу, не звернувши уваги на наявність рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що унеможливлює розгляд справи.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 619/38/17, де залишаючи без змін судові рішення про закриття провадження у справі, Верховний Суд зазначив про неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.255 цього Кодексу

За положеннями п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись ст.ст.259, 374, 377, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 06 березня 2020 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: