Номер провадження: 22-ц/813/4239/20
Номер справи місцевого суду: 501/787/17
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в приміщенні Одеського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 липня 2019 року по цивільній справі за позовом Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 (третя особа ОСОБА_2 ) про стягнення надміру виплачених сум субсидії у розмірі 15127,48 гривень

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року, Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум субсидії у розмірі 15127,48 гривень (а.с. 1-3, 81-82).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 липня 2019 року позов Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 (третя особа ОСОБА_2 ) про стягнення надміру виплачених сум субсидії у розмірі 15127,48 гривень, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області надміру виплачену суму субсидії в розмірі 15127,48 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 липня 2019 року та направити справу на новий судовий розгляд.

У відзиві на апеляційну скаргу, Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 липня 2019 року - залишити без змін.

ОСОБА_2 своїм правом надання в порядку ст. 360 ЦПК України відзиву не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області із заявою від 20.01.2015 р. про призначення житлової субсидії (а.с.4).

У відповідності з п.п.8; 13 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.1997 р. № 1050), ОСОБА_1 для призначення субсидії надав декларацію про доходи за останні шість календарних місяців, та довідку про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні.

У декларації відповідач вказав, що усвідомлює, що в разі подання ним неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) йому може бути відмовлено в призначенні субсидії або припинено її надання.

На підставі заяви та доданих до неї документів, рішенням про призначення субсидії (а.с.6-9), ОСОБА_3 було призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний сезон: з 01.01.2015 р. по 30.04.2015 р. у розмірі 703,01 грн. щомісячно; у квітні 2015 року був здійснений перерахунок, та компенсація становила - 1922, 71 грн. - за квітень місяць.

У заяві про призначення житлової субсидії ОСОБА_1 та члени його сім`ї надали згоду на збір інформації про сім`ю, доходи, власність та майно, що необхідна для отримання житлової субсидії.

Згідно вищезазначеного положення та у відповідності з Положенням «Про державного соціального інспектора та державного соціального інспектора», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 р. №1091 (зі змінами та доповненням), соціальним інспектором відділу соціальних інспекторів УСП, здійснена перевірка достовірності відомостей про доходи членів сім`ї відповідача.

Після отримання всіх необхідних даних ОСОБА_1 була призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на 12 місяців з 01.05.2015 року по 30.04.2016 року.

На неопалювальний сезон з 1 травня по 30 вересня субсидія розрахована в сумі - 298,79 грн.

На опалювальний сезон розмір субсидії становив:

-з 01.10.2015 р. по 31.12.2015 року - 2069,06 грн.;

-з 01.01.2016 р. по 29.02.2016 р. - 2061,08грн.;

-з 01.03.2016 р. по 31.03.2016 р. - 2061,55 грн.;

-з 01.04.2016 р. по 30.04.2016 р. - 2736,59 грн.

Так як субсидія була призначена по 30.04.2016 року, УСП знову здійснила перевірку достовірності відомостей про доходи членів сім`ї. В момент перевірки, до УСП надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій було повідомлено, що ОСОБА_1 здає в оренду житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 на яке отримує субсидію, але фактично там не проживає, що підтверджено копією договору оренди від 01.10.2015 р., яка додавалась до зазначеної заяви (а.с.10,11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що позов Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області обґрунтований, заявлений відповідно до чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Так, згідно із ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до абз. 8 п. 13 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.1997 р. № 1050), громадянин несе відповідальність за надані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру.

Відповідно до пункту 20 Положення надання раніше призначеної субсидії припиняється якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи (не зазначив один із видів доходів) та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Судовим розглядом справи встановлено, що 08.07.2016 року соціальними інспекторами був здійсненний вихід за адресою АДРЕСА_1 , та складений Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яким було встановлено, що за вищезазначеною адресою проживали туристи, які винаймають дане житло (а.с.12).

У зв`язку з виявленням державними соціальними інспекторами ознак порушення норм законодавства та не повідомленням заявника про зміни, УСП було прийнято рішення про припинення надання субсидії.

Згідно вищезазначеного, та відповідно до п. 20 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. №848 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.1997 р. №1050), був зроблений розрахунок виплаченої надміру субсидії за період 01.10.2015 р. по 30.04.2016 р. в сумі - 15127,48 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду що позов Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області є обґрунтованим, у зв`язку із чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 жила в його домі безкоштовно, а в Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області надіслала підроблений договір оренди, виготовлений на кольоровому принтері.

Проте вказані твердження апелянта не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні суду першої інстанції, а саме 15.11.2017 року, ОСОБА_2 надала суду для огляду оригінал договору оренди житлового приміщення, який також був оглянутий відповідачем (а.с. 72).

При цьому, одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції є також те, що 30.11.2017 року він подав в канцелярію Іллічівського міського суду Одеської області заяву про призначення експертизи по перевірці справжності цього договору оренди, проте ніякого рішення по його зверненню судом не було прийнято.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що у судовому засіданні суду першої інстанції - 08.07.2019 року судом було розглянута вказана заява ОСОБА_1 та протокольною ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи, що підтверджується протоколом судового засідання від 08.07.2019 року (а.с. 128).

Зауважень на протокол судового засідання матеріали справи не містять.

Окрім того, апеляційний суд наголошує, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 клопотання про призначення експертизи не подавав.

У той же час, матеріали справи не містять жодних доказів, що вказаний договір оренди будинку від 01.10.2015 року був оспорений ОСОБА_1 та визнаний недійсним.

З урахуванням наведеного, дійсні обставини справи, а саме здачу ОСОБА_1 житла в оренду, отримання додаткового доходу та відсутність фактичного мешкання відповідача у будинку підтверджують, окрім договору оренди і інші письмові докази, які є у матеріалах справи, а саме заява ОСОБА_2 та її письмові пояснення (а.с. 10, 28) та акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї №203 від 08.07.2016 року (а.с. 12).

Таким чином, твердження апелянта, що ОСОБА_2 проживала в його будинку безкоштовно є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що державні соціальні інспектори провели обстеження умов життя ОСОБА_1 з грубим порушенням Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, є помилковими, оскільки зазначена Постанова №365 регулює питання призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

При цьому, матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, натомість матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 був отримувачем субсидії, у зв`язку із чим обстеження матеріально - побутових умов сім`ї відповідача ОСОБА_1 здійснено у відповідності із Положенням «Про головного державного соціального інспектора та державного соціального інспектора», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 року №1091, згідно з пунктом 4 якого: головний державний соціальний інспектор та державний соціальний інспектор мають право проводити обстеження умов життя заявника (за його згодою) з метою визначення складу сім`ї, ступеня нужденності та можливостей знаходження додаткових джерел для її існування шляхом опитування осіб, які входять до складу сім`ї, що звертається за призначенням державної соціальної допомоги, родичів, інших осіб у разі виникнення потреби в уточненні обставин, що стосуються справи.

Тобто, проводити обстеження умов життя заявника, державні соціальні інспектори можуть за його згодою, але не зобов`язані повідомляти його завчасно, у зв`язку із чим твердження відповідача щодо порушень під час проведення державними соціальними інспекторами обстеження умов його життя, не відповідає нормам законодавства.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 274, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 липня 2019 року по цивільній справі за позовом Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 (третя особа ОСОБА_2 ) про стягнення надміру виплачених сум субсидії у розмірі 15127,48 гривень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27.03.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда