Справа № 626/2630/19
Провадження № 2/626/76/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2020 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Гусар П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, у відсутності сторін, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 18330,63 грн. та судового збору у розмірі 1921,00 грн.

На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 04.03.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6596,64 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами з 1 по 25 число кожного місяця.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті httр://privatbank.ua/rules складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в заяві.

ОСОБА_1 зобов`язувалася сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 10.11.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 18330,63 грн, з яких:

-заборгованість за кредитом -5544,88 грн.;

- заборгованість за нарахованими відсотками -2370,38 грн.;

- заборгованість за пенею -10415,37 грн.;

Відповідачка подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вони є безпідставними та необгрунтованими. Вона не заперечує, що відповідно до своєї заяви отримала в Приватбанку кредитну картку, якою користувалася. За цим кредитом у неї виник борг і для його реструктуризації між нею та банком 04.03.2015 року була підписана Генеральна угода. Відповідно до Генеральної угоди Банк надав їй кредитні кошти у розмірі 6596,66 грн. на строк 12 місяців з 04.03.2015 року по 31.03.2016 року, зі сплатою процентів 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами по 508,36 грн. з 1 по 25 число кожного місяця. За порушення зобов`язання позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 961,24 грн. В той час позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості, оскільки строк дії Генеральної угоди до 31.03.2016 року, порушення умов Генеральної угоди відбулося 20.05.2015 року, а з позовом позивач звернувся до суду 28.11.2019 року. За таких обставин слід відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт була укладена з ОСОБА_1 04.03.2015 року, в якій були викладені усі істотні умови договору і вона підписана відповідачкою, що свідчить про її згоду із визначеними угодою умовами. Заборгованість відповідачки за вказаним договором підтверджена належними і допустимими доказами, а саме випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості. Щодо позовної давності вважають, що строк не пропущений, оскільки строк дії кредитної картки, яка була отримана відповідачкою, до останнього дня 12.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом 24.11.2019 року-до спливу строку позовної давності. Спеціальний строк позовної давності за вимогами про стягнення пені також не сплив, так як порушення триває. Отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

У поясненнях на відповідь на відзив відповідачка вказала, що текст Генеральної угоди містить посилання на приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт без номера та дати вказаних умов, без її підпису, а отже не підтверджується, що вона була ознайомлена із вказаними умовами і погодилась з ними. А надані в якості доказів умови та правила надання банківських послуг від 06.03.2020 року №СП-2010-256 їй також не надавались. Строк дії Генеральної угоди від 04.03.2015 року визначений в тексті угоди до 31.03.2016 року, крім того, порушення умов Генеральної угоди відбулося 20.05.2015 року, на 32 день, що визначено п.2.2 Генеральної угоди. Позивач звернувся до суду 28.11.2019 року, тобто після спливу строку позовної давності, а посилання щодо терміну дії Генеральної угоди до часу дії картки є безпідставними, так як суперечать п.1.1.3 Генеральної угоди, який не змінений сторонами.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка просила розглянути справу без неї, в задоволенні позовних вимог відмовити, про що подала до суду заяву.

Перевіривши письмові докази у справі, суд вважає позов АТ КБ "ПриватБанк" таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 04.03.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ОСОБА_1 . Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода).

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди банк надав їй кредитні кошти у розмірі 6596,66 грн. на строк 12 місяців, з 04.03.2015 року по з 31.03.2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, в обмін на зобов`язання повернення кредиту і сплати процентів в розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Позичальник повинен погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами в сумі 580,36 грн. в період часу з 1 по 25 число кожного місяця.

Сторони також погодили, що у разі порушення позичальником строку погашення заборгованості, вказаного у Генеральній угоді більш, ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не настав, строк повернення кредиту рахується на 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою і позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 961,24 грн.(п.2.2).

Пунктом 2.8 Генеральної угоди передбачено, що за порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту він сплачує Банку пеню у розмірі, встановленому в Умовах і правилах за кожен день прострочки.

Пунктами 2.3, 2.5 Генеральної угоди передбачено, що для надання послуг Банк видає позичальнику платіжну картку згідно з п. 2.1 Угоди. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з Генеральною угодою й Умовами та Правилами (а.с.7-8).

До Генеральної угоди банк додав Витяг з Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (а.с.9-32).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднанням до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.03.2015 року була укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № SAMDN7537 від 05.07.2013 року і є самостійним зобов`язанням, хоч і похідним від кредитного договору № SAMDN50 від 14 вересня 2007 року.

Генеральна угода була підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідачка на момент укладення цього договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та у подальшому частково виконувала умови цієї угоди, сторони погодили розмір сукупної вартості кредиту, процентної ставки та графіку погашення боргу, оскільки умовами Генеральної угоди було передбачено погашення наявності заборгованості, шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 580,36 грн. у термін з 1 по 25 число кожного місяця, строк дії договору, а також штрафів у разі порушення зобов`язання.

ОСОБА_1 умови угоди не виконує, згідно з наданим банком розрахунком, її заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 10.11.2019 року становить 18330,63 грн і складається із: заборгованості за кредитом- 5544,88 грн.; заборгованості за відсотками -2370,38 грн., нарахованої пені -10415,37 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості і виписками по картковому рахунку (а.с.5-6).

Суд вважає, що позивач має право вимагати стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 5544,88 грн. і відсотках в розмірі 2370,38 грн.

Стосовно пені суд зазначає наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Так, відповідно до пункті 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт від 04.03.2015 року, укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , а саме у п 2.8 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків повернення кредиту, розмір якої указаний в Умовах і правилах за кожний день прострочки.

На підтвердження позову крім Генеральної угоди позивач надав Витяг із Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року №СП-2010-256.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію боргу і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. При цьому позивачем не надано самих Умов і правил надання продукту кредитних карт.

Умови та правила надання банківських послуг в Приват банку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 04.03.2015 року шляхом підписання Генеральної угоди. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).

Тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 10415,37 грн., що зазначена у розрахунку як складова заборгованості, не ґрунтується на законі..

В той час, відповідачка заявила про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №2120/12694/12, постанови від 21.03.2018 року у справі №441/569/17 та постанови від 28.03.2018 року у справі №332/3802/14-ц перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - за сплавом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Звертаючись до суду з позовом Банк також в обґрунтування того, що ним не порушено позовну давність, посилався на те, що строк дії кредитної картки, яка видавалась ОСОБА_1 для внесення щомісячних платежів для погашення заборгованості, до останнього дня 12.2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 27.11.2019 року, а тому строки позовної давності не спливли.

Суд вважає такі висновки позивача хибними, оскільки Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднанням до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.03.2015 року була укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № SAMDN7537 від 05.07.2013 року і є самостійним зобов`язанням.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з п.2.1 Генеральної угоди сплата заборгованості проводиться починаючи з «1» по «25» число кожного місяця (щомісячним платежем) в сумі 580,36 грн. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 31 березня 2016 року, про що також зазначено в п.п.1.1.3 Генеральної угоди.

При цьому в п.1.3 Генеральної угоди вказано, що згідно зі ст.ст. 212,651 ЦК України у випадку порушення позичальником любого із зобов`язань, передбаченими Договорами і Розділом 1 «Реструктуризація заборгованості» Генеральної угоди більше ніж на 1 день строком повернення кредиту, який вказаний у п.п.1.1.3 Генеральної угоди є 2 день з моменту такого порушення.

Так прострочена заборгованість по щомісячним платежам з`явилася вже станом на 20.05.2015 року, останній платіж був здійснений відповідачкою 14.12.2015 року, а обумовлений сторонами строк дії Генеральної угоди припинився 31 березня 2016 року. В той час з позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось лише 28.11.2019 року, тобто після спливу строку позовної давності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4-5,12,76-83, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд через Красноградський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя