Справа № 333/7391/19
Провадження № 2/333/916/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, в подальшому позов було уточнено.

Позивачка зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 17.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Хамулою Н.Г. , та зареєстрованим в реєстрі за № 817 є власницею ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно вищезазначеного договору земельна ділянка на якій знаходиться відчужувана частина житлового будинку не приватизована та має кадастровий номер :03:018:0043.

Зазначена частина житлового будинку належала відповідачці на час продажу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, 26 жовтня 2010 року за реєстровим №5-1406, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 11 листопада 2010 року.

Право власності на частину житлового будинку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 на час продажу в Державному реєстрі речових прав 17 квітня 2013 року за № 690169, що підтверджувалось Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 2527000, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Позивачка вступила у володіння житловим будинком та земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок. В подальшому позивачу стало відомо, що під час отримання витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 3/4 частки земельної ділянки зареєстровано за ОСОБА_5 , який на теперішній час є померлим.

Відповідачу ОСОБА_3 належить ј частка земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташована ј частка домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Земельною ділянкою відповідачка ОСОБА_2 не користується з 2010 року, ніяких претензій до будинку та земельної ділянки для його обслуговування відповідачі не заявляли.

На теперішній час позивачка вимушена розпорядись своїм майном, але не може продати житловий будинок, в наслідок того, що право власності на земельну ділянку на якій розташований будинок зареєстроване за іншою особою.

Цільове призначення будинку та земельної ділянки мною не змінювалось.

Представник позивача адвокат Мельнікова А.А. в судове засідання не з`явилися, але представник позивача через канцелярію суду надала заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 повідомлена судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилась, та не повідомила суд про причини неявки.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, але через канцелярію суду надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 17.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу , Хамулою Н.Г. , та зареєстрованим в реєстрі за № 817 позивачка є власницею ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .(а.с.7-10)

Зазначена частина житлового будинку належала відповідачці на час продажу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, 26 жовтня 2010 року за реєстровим №5-1406, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 11 листопада 2010 року.

Право власності на частину житлового будинку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 на час продажу в Державному реєстрі речових прав 17 квітня 2013 року за № 690169, що підтверджувалось Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 2527000, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.(а.с.11)

Позивачка вступила у володіння житловим будинком та земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок.

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 3/4 частки земельної ділянки зареєстровано за ОСОБА_5 , який на теперішній час є померлим. ( а.с.11)

Відповідачу ОСОБА_3 належить ј частка земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташована ј частка домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Земельною ділянкою відповідачка ОСОБА_2 не користується з 2010 року, ніяких претензій до будинку та земельної ділянки для його обслуговування відповідачі не заявляли.

Цільове призначення будинку та земельної ділянки мною не змінювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічна норма міститься у Земельному кодексі України, частиною 1 ст.120 якого передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню.

Керуючись ч. 1 , ч. 4, ст. 120 Земельного кодексу , ч. 1 ст. 377 ЦК України , ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 3/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:018:0043, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В. Михайлова