Справа № 750/5751/20
Провадження № 2/750/1356/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксана Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович,

в с т а н о в и в :

09.07.2020 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними та просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 241 та визнати недійсним договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 11.09.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 1953 та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 2 жовтня 2013 року надав ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 181000,00 грн., що в еквіваленті становило 22625 доларів США в борг, про що ОСОБА_2 склала розписку, за якою зобов`язалась повернути борг не пізніше 31 грудня 2014 року по комерційному курсу продажу доларів США, але добровільно кошти не повернула. 06 січня 2016 року позивач направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про виплату боргу у розмірі 22625 доларів США, проте, ОСОБА_2 борг своєчасно не повернула, вимогу про виплату боргу не виконала, що змусило ОСОБА_1 звертатись за захистом своїх прав до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2017 року у справі № 750/5847/17 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 829 272 грн. 64 коп. та 8 000 грн. судового збору, а всього 837 272 грн. 64 коп. Під час здійснення перевірки майна боржника в межах виконавчого провадження було встановлено, що 01 вересня 2017 року, тобто під час судового провадження відповідач ОСОБА_2 уклала договір дарування зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі, за яким подарувала йому житловий будинок АДРЕСА_3 апеляційного суду від 02 січня 2020 року у справі № 750/37/19 було визнано недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 35,3 кв.м, житловою площею 19,2 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 01 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за №1861. Постановою Верховного Суду від 07.04.2020 року залишено без змін постанову Чернігівського апеляційного суду від 02.01.2020 року у справі № 750/37/19. З отриманих позивачем відомостей з`ясувалось, що боржниця ОСОБА_2 після отримання від ОСОБА_1 вимоги від 06 січня 2016 року про виплату боргу у розмірі 22625 доларів США, будучи обізнаною про можливе стягнення з неї на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 22625 доларів США, 15 лютого 2016 року подарувала своїй донці ОСОБА_3 , на підставі договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності на момент виникнення боргу та настання часу його повернення та 11 вересня 2017 року подарувала своєму синові ОСОБА_4 на підставі договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, отриманого 01 вересня 2017 року. В обох зазначених правочинах щодо дарування ОСОБА_2 нерухомого майна, належного їй на праві власності, своїм дітям донці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 , вбачається схема правочину націленого на мету збереження цього майна та убезпечення від звернення виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення з неї грошових коштів на користь ОСОБА_1 , яка повністю схожа зі схемою правочину за договором дарування своєму чоловікові ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_3 , який судом у цивільній справі № 750/37/19 за позовом ОСОБА_1 було визнано недійсним. В зв`язку з чим просив визнати недійсними договори дарування частин квартир.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщались в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідачів подав до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що позивачем не надано жодного доказу фіктивності оспорюваного договору дарування на користь ОСОБА_4 , який було укладено до винесення рішення суду щодо стягнення заборгованості, також зазначив, що в діях ОСОБА_2 відсутня недобросовісна поведінка щодо приховування своїх активів шляхом укладення фіктивних правочинів. Крім того, вказав про те, що триває виконавче провадження та з ОСОБА_2 постійно йде утримання грошових коштів та загалом вже стягнуто 151506,19 грн. в рахунок погашення заборгованості.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщались в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач 2 жовтня 2013 року надав ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 181000,00 грн., що в еквіваленті становило 22625 доларів США в борг, про що ОСОБА_2 склала розписку, за якою зобов`язалась повернути борг не пізніше 31 грудня 2014 року по комерційному курсу продажу доларів США, але добровільно кошти не повернула.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2017 року у справі № 750/5847/17 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 829 272 грн. 64 коп. та 8 000 грн. судового збору, а всього 837 272 грн. 64 коп.(а.с. 14).

13 грудня 2017 року судом виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 829 272 грн. 64 коп. та 8 000 грн. судового збору, а всього 837 272 грн. 64 коп. на підставі якого приватним виконавцем Палігіним О.П. відкрито виконавче провадження № 55628944 та постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 січня 2020 року у справі № 750/37/19 було визнано недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 35,3 кв.м, житловою площею 19,2 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 01 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за №1861 (а.с. 17-23).

Постановою Верховного Суду від 07.04.2020 року залишено без змін постанову Чернігівського апеляційного суду від 02.01.2020 року у справі № 750/37/19 (а.с. 27-36).

15 лютого 2016 року було укладено договір дарування 1/3 частки квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 241, на підставі договору дарування ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, (а.с. 39-41).

11 вересня 2017 року було укладено договір дарування Ѕ частки квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 1953, на підставі договору дарування ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 74-75),

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставив правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань: приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частий першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Позивач посилаючись на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у справі №369/11268/16-ц, залишає поза увагою, що вказаний висновок Верховного Суду не надає право безспірного визнання будь-яких безоплатних правочинів укладених боржником під час існування безспірної або ймовірної заборгованості.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі 405/1820/17 угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Також в зазначеному рішенні вказується, що поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності.

ОСОБА_3 разом зі своїми батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_4 відповідно до свідоцтва про право власності від 07.07.2004 (а.с. 73).

ОСОБА_3 фактично проживала у квартирі разом з батьками та була зареєстрована в ній з моменту народження та продовжує проживати в ній і на сьогоднішній день, що підтверджується довідкою про реєстрацію та копією паспорта з відміткою про прописку (а.с.90,94).

ОСОБА_3 фактично на час дарування здійснювала утримання вказаного житла, зокрема робила ремонт, сплачувала за комунальні послуги (а.с. 96-97).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні обставини та факти, які б вказували на недобросовісність дій або на фіктивність договору дарування 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 .

Право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_5 було зареєстровано за ОСОБА_2 01.09.2017 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 13.07.2020 року № 3270 в квартирі по АДРЕСА_5 станом на 12.07.2020 зареєстровані - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с 111).

Крім того, позивач здійснювала погашення заборгованості, що підтверджує відповідною відомістю (а.с. 77) та на сьогоднішній день триває виконавче провадження та постійно здійснюється утримання суми заборгованості з пенсії, відбулась реалізація іншого нерухомого майна та загалом вже стягнуто 151506,19 грн. в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується листом приватного виконавця Палігін О.П. (а.с. 114).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 241 та договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 11.09.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 1953 з підстав зазначених позивачем, оскільки вказані правочини були вчинені до постановлення судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача, а тому слід відмовити в задоволенні позову з підстав заявлених позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксана Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута