Ухвала

5 березня 2020 року

м. Київ

справа № 751/2993/19

провадження № 61-2983ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Комунальне підприємство «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради (далі - КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради) звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 1 жовтня 2017 року по 1 квітня 2019 року у розмірі 2 962,87 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2019 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради 2 962,87 грн заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 1 жовтня 2017 року по 1 квітня 2019 року.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради 1 921 к відшкодування судового збору.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2019 року - без змін.

Зі змісту оскаржуваних рішення та постанови убачається, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про малозначність даної справи.

11 лютого 2020 року подана до Верховного Суду касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2020 року і залишити позов КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради без розгляду.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року становить 2 102 грн.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що ціна позову КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради складає 2 962,87 грн.

У даній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Право на касаційне оскарження рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2019 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2020 рокуОСОБА_1 обґрунтовує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Вказує, що судами попередніх інстанції не враховано, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі № 751/5662/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2019 року залишено без руху для подання документа про сплату судового збору.

Вважає, що оскільки КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради при поданні позовної заяви судовий збір не сплатило, а у справі № 751/5662/19 суд апеляційної інстанції зобов`язав заявника виконати вимоги пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України,відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Посилання заявника не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано. Виключно посилання заявника на підпункт а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України без надання обґрунтування не може слугувати підставою для перегляду касаційним судом оскаржуваних судових рішень.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди заявника з ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2019 року, якою відкрито провадження у даній справі. При цьому обґрунтувань того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, касаційна скарга не містить.

Керуючись пунктом 1 частини першої, пунктом 3 частини другої, частиною третьою статті 389 ЦПК України, з огляду на малозначність даної справи, касаційний суд відхиляє доводи заявника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки така умова може слугувати підставою для перегляду касаційним судом справи якщо судове рішення підлягає оскарженню у касаційному поряду.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2020 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов