П О С Т А Н О В А

іменем України

08 жовтня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 наухвалу Печерського районного суду м.Києва від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно та вилучення запису про державну реєстрацію права власності з державного реєстру речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Печерськогорайонного суду м.Києва від 25 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанку» в особі правонаступника АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсною реєстрації права власності та вилучення запису про державну реєстрацію права власності за банком на квартиру АДРЕСА_1 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Не погоджуючись із ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість ухвали суду, порушення при її постановленні норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на те, що банк, якому квартира належить на даний час, має намір її реалізувати, бо до квартири приходять невідомі особи і вимагають звільнити квартиру, наклеюють на двері аркуші паперу із інофрмацією, що квартира є власністю банку. Вирішуючи заяву, суд належно не аргументував рішення і не дав належну оцінку усім його доводам, невірно з`ясував обставини справи і невірно застосував норми права.

Відповідач АТ «Альфа-Банк», який отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 31 серпня 2020 року, відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кухаревська Н.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати ухвалу Печерського районного суду м.Києва як незаконну та

- 2 -

постановити нову, якою вжити заходів забезпечення позову.

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» адвокат Лашко І.І. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Судом встановлено, що в провадженні Печерського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсною реєстрації права власності та вилучення запису про державну реєстрацію права власності за банком на квартиру АДРЕСА_1 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Провадження у справі відкрито 18 липня 2019 року.

Предметом спору у справі є законність рішень та дій державного реєстратора щодо реєстрації за ПАТ «Укрсоцбанк» в особі правонаступника АТ «Альфа-Банк» права власності на належну позивачу ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що іпотечний договір він не укладав, іпотечний договір не містить іпотечного застереження, а заборгованість не є безспірною, бо судом розглядається позов банку до нього про стягнення боргу, де ним заявлено про сплив строку позовної давності, а тому державна реєстрація права власності на належну йому квартиру за банком вчинена без законних підстав.

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони третім особам здійснювати будь-які дії щодо цієї квартири. Заява мотивована тим, що банк, якому квартира належить на даний час, має намір її реалізувати, бо до квартири приходять невідомі особи і вимагають звільнити квартиру, на дверях він знаходить наклейки про те, що квартира є приватною власністю банківської установи, а тому є підстави вважати, що банк захопить його квартиру і проведе її відчуження третім особам.

Відмовляючи у вжиті заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки неспівмірністю способу забезпечення позову із заявленими вимогами та відсутністю реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому суд виходив з того, що предметом заявленого позову є визнання недійсним правочину, тобто позов має немайновий характер, а тому вказаний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не відповідає заявленим позовним вимогам та характеру спірних правовідносин, оскільки рішення суду у разі задоволення позову не передбачатиме вчинення будь-яких дій щодо його виконання, а буде встановлювати лише певний факт.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони

- 3 -

не відповідають матеріалам справи та вимогам процесуального закону.

Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову суд не врахував зміст позовних вимог, згідно яких позивач просить визнати недійсною реєстрацію права власності за банком на квартиру АДРЕСА_1 та вилучити відповідний запис про державну реєстрацію права власності за банком на дану квартиру.Такі вимоги мотивовані тим, що іпотечний договір він не укладав, іпотечний договір не містить іпотечного застереження, а заборгованість не є безспірною, бо судом розглядається позов банку до нього про стягнення боргу, де ним заявлено про сплив позовної давності, а тому державна реєстрація права власності на належну йому квартиру за банком вчинена без законних підстав.

Отже, предметом спору є визнання недійсною державної реєстрації права власності за банком на спірну квартиру. Дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за своїм змістом не є правочином у розумінні ст.202 ЦК України.

За таких обставин висновки суду про те, що предметом спору є визнання правочину недійсним є хибними.

При цьому посилання суду в ухвалі на правову позиція Київського апеляційного суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 757/30602/18 з аналогічними правовідносинами недоречні.

По-перше, згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідноси, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Положень про врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у рішеннях судів апеляційної інстанції, процесуальне законодавство не містить.

По-друге, колегія суддів звертає увагу, що в даній справі № 757/30602/18 предметом спору було визнання недійсним правочину, що нетотожно предмету спору в даній справі, яким є оспорення держаної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав ухвала судді підлягає до скасування.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд апеляційної інстанції керується наступним.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із

- 4 -

заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав

- 5 -

для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру, право власності на яку зареєстроване у встановленому законом порядку за ПАТ «Укрсоцбанк» в особі правонаступника АТ «Альфа-Банк».

Даний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами і забезпечить їх виконання та поновлення прав позивача, оскільки у випадку задоволення позовних вимог згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа МЮ України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Вживаючи заходи забезпечення позову колегія суддів вважає обгрунтованими доводи позивача про можливе відчуженння банком спірної квартири. При цьому колегія суддів виходить з таких міркувань.

По-перше, АТ «Альфа-Банк» є власником спірної квартири, а не іпотекодержателем, а відтак як титульний власник в будь-який час має можливість провести відчуження належної йому квартири.

По-друге, відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк надає особам банківські і фінасові послуги метою яких є отримання прибутку у вигляді грошових коштів, а тому існують достатні підстави вважати, що для отримання грошових коштів АТ «Альфа-Банк» може провести відчуження квартири.

По-третє, набуття права власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру пов`язане із зверненням стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неповерненням позичальником ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів, які банк має намір у такий спосіб повернути, що у свою чергу дає достатні підстави вважати, що з метою повернення грошових коштів банк може провести відчуження квартири.

Наведене у свою чергу дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову і можливе відчуження банком квартири можеістотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задоволити заяву частково і вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» в особі його правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Водночас, з урахуванням позовних вимог вжиття інших заходів, вказаних у заяві позивача є надмірним.

Також, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для вжиття зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 25 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким заявуОСОБА_1 про забезпечення позову задоволити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру

АДРЕСА_2 , що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: