Справа № 522/1438/19
Провадження № 2/522/3208/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» про захист прав споживачів та визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС», за яким просила визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» щодо відключення від опалення квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на період з 25 січня по 01 лютого 2019 року протиправними; зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» не вчиняти будь-яких дій, які не передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» з відключення від опалення квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 вказує, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . З жовтня 2017 року ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» здійснює постачання тепла у будинок АДРЕСА_1 . 20 листопада 2018 року між нею та ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» укладено договір про надання послуг з опалення (житловий фонд) №448/11/2018а. За комунальні послуги платить своєчасно. Однак, 25 січня 2019 р. робітниками Відповідача було здійснено відключення квартири №152 від системи опалення без жодних правових підстав. У зв`язку із цим була вимушена звернутися до суду.

22.03.2019 року представник ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» надав відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач своїм правом, передбачене статтею 179 ЦПК України не скористався, відповіді на відзив до суду не надав.

У судове засіданні сторони не заявились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований, не доведений та задоволенню не підлягає.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . З жовтня 2017 року ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» здійснює постачання тепла у будинок АДРЕСА_1 . Між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» укладено договір про надання послуг з опалення (житловий фонд) №448/11/2018а від 20.11.2018 року.

Дані обставини представником Відповідача не заперечуються.

Предметом спору у даній справі є визнання дій щодо відключення від опалення квартири протиправними та зобов`язання не вчиняти будь-яких дій з відключення в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 1.1. Договору відповідно до умов даного Договору «Виконавець» зобов`язується надавати «Споживачеві» вчасно та відповідної якості послуги з опалення у приміщення з використанням обладнання котельної (далі - комунальні послуги), а «Споживач» зобов`язується своєчасно оплачувати надані комунальні послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 3.1.4. Договору Споживач» має право на усунення «Виконавцем» виявлених недоліків у наданні послуг у встановлені законодавством строки.

Згідно з п. 3.2. Договору Споживач зобов`язаний: стежити та підтримувати в справному технічному стані прилади опалення та обладнання, які знаходяться в приміщенні «Споживача»; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; не втручатися в роботу засобів обліку (лічильників); своєчасно вживати заходи до усунення виявлених несправностей, пов`язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини; за власний рахунок проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів, пристроїв та обладнання, що вийшли з ладу; проводити періодичну повірку засобів обліку (лічильників), забезпечувати їх обслуговування та ремонт. Роботи проводити з дозволу «Виконавця» за рахунок «Споживача»; своєчасно проводити підготовку приміщення і його санітарно-технічних приладів, пристроїв та обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Відповідно до п. 5.3. Договору у разі порушення «Виконавцем» умов Договору «Споживач» викликає представника «Виконавця» для складання та підписання акта-претензії «Споживача», в якому зазначаються строки, види порушень кількісних і якісних показників комунальних послуг тощо. Представник «Виконавця» повинен з`явитися на письмовий виклик «Споживача» не пізніше двох робочих днів. Акт-претензія складається «Споживачем» та представником «Виконавця» і скріплюється їх підписами. У разі неприбуття представника «Виконавця» у визначений Договором строк або необґрунтованої відмови від підписання, акт-претензія вважається дійсним, якщо його підписали не менш як три споживачі, що проживають у різних приміщеннях житлового будинку.

Надані в якості доказів відключення Відповідачем від опалення квартири №152 акти-претензії від 25.01.2019 р., 26.01.2019 р., 27.01.2019 р. не можуть бути визнані судом належними та достовірними, оскільки дані акти-претензії не містять відомостей про те, що саме робітниками ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» було здійснено відключення квартири №152 від системи опалення; не підтверджують, що відсутність тепла у батареях є наслідком саме відключення, а не поломки чи технічної несправності; підписані особами, які не є споживачами, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, Позивачем не було надано доказів звернення до Відповідача із повідомленням про відсутність тепла в батареях в належній їй квартирі для складання та підписання акта-претензії.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 11.09.2018 року по справі № 905/1926/16.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що Позивачкою не надано жодних доказів того, щодо порушення її прав з боку відповідача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд вважає, що не має жодних підтверджень викладених в позовній заяві обставин, надані позивачкою докази не можуть вважатися належними, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, та обставин викладених у позові, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, матеріали даної цивільної справи не містять переконливих доказів які вказували б про порушення прав, свобод та інтересів позивача, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» про захист прав споживачів та визнання дій протиправними - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

06.10.2020