П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого : Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2020 року у складі судді Ганько І.І., про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати дану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки така постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у судді суду першої інстанції не було правових підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в якому просив визнати незаконними дії Ужгородського міськрайонного суду щодо позбавлення його права на вільне володіння майном, тобто права, яке відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України є одним із непорушних прав людини, внаслідок ухвалення судових рішень про арешт майна в ході проведення органом слідчого управління ФР ГУ ДФС у Закарпатській області розслідування кримінального провадження № 0000020, розпочатого 25 травня 2016 року; стягнути на його користь з держави Україна шляхом списання із єдиного рахунку Державної казначейської служби України 643 304,30 грн. матеріальної шкоди та 300 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху із зазначенням, що така подана без додержання вимог, викладених у ст.175 ЦПК України, зокрема, не містить:

- повне найменування Ужгородського міськрайонного суду як сторони у справі; відомі офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти відповідачів;

- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- виклад обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги - володіння яким саме майном у межах суми 643 304,30 грн. він був позбавлений;

- зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме те, що:

- 14 липня 2016 року він звертався до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з метою оформлення заяви про незаконне втручання у володіння його власністю;

- кримінальне провадження № 0000020, розпочате 25 травня 2016 року та закрите 16 червня 2017 року з реабілітуючих підстав, стосувалося саме нього, внаслідок чого дії органів досудового розслідування додатковому визнанню незаконними у судовому порядку не потрібні;

- майно у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000020 від 25 травня 2016 року, на яке ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2016 року накладено арешт, а саме шість поліетиленових тюків (пакунків) жовтого кольору, які були вилучені в ході огляду 14 липня 2016 року біля входу до складу поштового кур`єра «Інтайм» (м. Ужгород, вул.Лобачевського, 26), належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Зазначеною ухвалою від 03 грудня 2019 року позивачу було надано строк на протязі п`яти днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків. Дану ухвалу позивач отримав 10 січня 2020 року.

14 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків, а 15 січня 2020 року ще одну заяву про усунення недоліків та нову позовну заяву.

Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав передбачених ст.185 ЦПК України, оскільки в установлений в ухвалі строк недоліки позовної заяви в повному обсязі не усунуті.

Проте, до зазначених висновків суддя суду першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, які регулюють питання про залишення заяви без руху та її повернення.

Як зазначено в частинах 1,2 ст.185 ЦПК України - суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суддя суду першої інстанції виходив з того, що недоліки зазначені в ухвалі від 03 грудня 2019 року в повному обсязі не усунуті, зокрема, позивачем не зазначено докази, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а саме те, що кримінальне провадження № 0000020, розпочате 25 травня 2016 року та закрите 16 червня 2017 року з реабілітуючих підстав, стосувалося саме його, внаслідок чого дії органів досудового розслідування додатковому визнанню незаконними у судовому порядку не потрібні. При цьому, наявна у матеріалах справи постанова про закриття кримінального провадження від 16 червня 2017 року стосується невстановлених осіб.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків, а 15 січня 2020 року ще одну заяву про усунення недоліків та нову позовну заяву, в яких зазначив відомі офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти відповідачів; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги - володіння яким саме майном у межах суми 643 304,30 грн. був позбавлений; докази, що підтверджують обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, а саме те, що 14 липня 2016 року він звертався до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з метою оформлення заяви про незаконне втручання у володіння його власністю та майно у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000020 від 25 травня 2016 року, на яке ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2016 року накладено арешт, а саме шість поліетиленових тюків (пакунків) жовтого кольору, які були вилучені в ході огляду 14 липня 2016 року біля входу до складу поштового кур`єра «Інтайм» (м. Ужгород, вул. Лобачевського, 26), належить йому на праві приватної власності.

Тобто, позивач сформулював та зазначив, які на його думку існують підстави виникнення спору та порушення його прав, а також обставини, якими обґрунтовує свої вимоги.

Стосовно посилання в оскаржуваній ухвалі на не зазначення позивачем доказів, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, то слід зазначити наступне.

Приписи ст.175 ЦПК України вимагають від позивача зазначати виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Обґрунтовувати в позові свої вимоги та зазначати певні докази на підтвердження обставин, які вказані в позові, є диспозитивне право позивача, гарантоване цивільно - процесуальним законом.

Питання щодо якості такого викладу (підставність, обґрунтованість, доведеність), оцінка таким обставинам, доказам, а також наявність чи відсутность порушення прав позивача судом не може вирішуватись на стадії відкриття провадження у справі.

Отже, на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, оскільки кожна сторона вправі розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, при цьому сама оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

Натомість, суд першої інстанції вдався до оцінки доказів заявленого позову, що є недопустимим на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в судді суду першої інстанції не було правових підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2020 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 31 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: