Справа № 343/413/20
Провадження № 22-з/4808/59/20
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І.І.
Суддя-доповідач Василишин
У Х В А Л А

12 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням, за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської області на рішення Долинського районного суду від 10 серпня 2020 року у складі судді Керніцького І.І., ухвалене у м. Долина,

в с т а н о в и в:

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29.09.2020 року апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської області задоволено частково.

Рішення Долинського районного суду від 10 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди 47 230,00 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати Івано-Франківській обласній прокуратурі за подання апеляційної скарги у розмірі 1 009,86 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

05.10.2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення по справі в частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,0 грн.

Заяву обгрунтовано тим, що у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції позивачка ОСОБА_1 має понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката Малетина А.Я., розмір яких складає 15000,0 грн. Доказами розміру витрат, які має понести ОСОБА_1 є підписаний акт про надання послуг. У відзиві на апеляційну скаргу було заявлено, що докази про витрати на правничу допомогу будуть надані суду після винесення рішення у встановлений ЦПК України термін. З наведених підстав ОСОБА_2 просив суд стягнути в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 15000,0 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Розглянувши заяву представника ОСОБА_2 , апеляційний суд не знаходить підстав для її задоволення.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, в розумінні наведеної норми законодавець передбачив, що сплаті підлягає компенсація витрат адвоката, які встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані:

- договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);

- документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така ж позиція висловлена Верховним судом і у Постанові ВС від 09 червня 2020 року по справі № 466/9758/16-ц провадження № 61-39474св18, Постанові ВС в ід 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.09.2020 року представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу прокуратури Івано-Франківської області на рішення Долинського районного суду від 10 серпня 2020 року, у якому зазначив, що орієнтовний розрахунок витрат, які планує понести ОСОБА_1 , у зв`язку з розглядом справи апеляційнм судом становить 8000,0 грн., а саме: підготовка відзиву на апеляційну скаргу 6 год * 500,0 грн. = 3000,0 грн., участь як мінімум в двох судових засіданнях 2*2500,0 грн. = 5000,0 грн. Докази фактичних витрат, які понесе ОСОБА_1 будуть надані після винесення апеляційним судом постанови.

05.10.2020 року до заяви ОСОБА_2 долучив Угоду №10/09/20 про надання професійної правничої допомоги від 10.09.2020 року, з п.4 якого вбачається, що за надання послуг адвокатом клієнт ( ОСОБА_1 ) сплачує гонорар шляхом безготівкового або готівкового розрахунку, в тому числі авансуванням; розмір гонорару 15000,0 грн.; розмір понесених адвокатом фактичних витрат на проїзд до суду та назад, повязаних з виконанням даної угоди, визначається по домовленості сторін і оплачується по її виконанню або передоплатою.

Крім того, до заяви додано Акт виконаних робіт від 29.09.2020 року, згідно якого адвокатом вказано про правової допомоги: аналіз апеляційної скарги прокурора 5год (2500,0 грн), вивчення судової практики та правових позицій для підготовки відзиву на апеляційну скаргу 5год (2500,0 грн), підготовка відзиву на апеляційну скаргу прокурора 10год (5000,0 грн), участь у судовому засідання від 29.09.2020 року (5000,0 грн). Загальна вартість послуг: 15000,0 грн.

Однак, представником апелянта ОСОБА_1 на підтвердження фактичності витрат на правничу допомогу не представлено суду жодного доказу, що свідчить про оплату послуг адвоката (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З наведених підстав, беручи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.137,141, 270, 381 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням, за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської області на рішення Долинського районного суду від 10 серпня 2020 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.