Справа № 303/5874/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Азьоми Юрія Миколайовича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міьскрайонного суду від 11 лютого 2019 року (у складі судді Монича В.О.) за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом у вересні 2018 р.

Після подачі нової редакції позову в жовтні 2018 р. (а.с.14-23) просили:

-стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 190 312,75 грн. матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних; 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, і 2 405,52 грн. у відшкодування судового збору;

-стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, і 704,80 грн. у відшкодування судового збору.

На обґрунтування позовних вимог указали, що 28 жовтня 2016 р. на 777 км. відрізку автодороги Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода, відповідно до якої водій ОСОБА_4 , керуючи пасажирським автобусом, порушив правила дорожнього руху: виїхав на головну дорогу, чим створив для ОСОБА_3 перешкоду в русі, внаслідок чого транспортний засіб під керуванням останнього зіткнувся із пасажирським автобусом під керуванням водія ОСОБА_4 . Від удару автомобіль під керуванням ОСОБА_3 почало розвертати, у результаті чого сталося зіткнення із транспортним засобом під керуванням ОСОБА_5

11 жовтня 2017 р. Мукачівським міськрайонним судом винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення і закрито провадження у справі в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою апеляційного суду Закарпатської області віл 18 червня 2018 р. постанову суду першої інстанції було скасовано та закрито провадження у справі.

Позивачі вважають очевидним факт доведеності вини водія автобуса ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та як наслідок заподіяння їм шкоди. Власником автобусу є фізична-особа підприємець ОСОБА_1 , а водій ОСОБА_4 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував із нею у трудових відносинах.

Матеріальна шкода, заподіяна ОСОБА_2 склала 150 217,98 грн. При цьому позивач вважає, що на вказану суму шкоди має право на інфляційні витрати та три відсотки річних. Згідно з проведеним розрахунком розмір інфляційних витрат склав 31 550 грн., а розмір трьох відсотків річних 8 543,85 грн. Відтак, загальна сума матеріальної шкоди, заподіяна ОСОБА_2 становить 190 312,75 грн.

Також позивачі доводять про заподіяння їм унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди. ОСОБА_2 оцінює її у розмірі 15 000 грн., а ОСОБА_3 у розмірі 25 000 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11 лютого 2019 р. стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 190 312,75 грн., 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 2405,52 грн. у відшкодування судового збору. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. і 704,80 грн. у відшкодування судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване тим, що причиною ДТП, яка мала місце 28.10.2016 р., стали дії ОСОБА_4 водія пасажирського автобуса марки «ПАЗ 4234», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_1 .

Адвокат Азьома Ю.М. в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; скасувати арешт, який був накладений ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 р. на все рухоме та нерухоме майно в межах ціни позову 230 312,75 грн., яке належить ОСОБА_1 . Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-водія пасажирського автобусу ОСОБА_4 не було в порядку, встановленому законом, притягнуто до якого-небудь виду відповідальності;

-висновок експерта та висновок експертного дослідження не є тотожними поняттями, однак під час перегляду адміністративної справи апеляційним судомостанній послався на висновок експертного дослідження саме на як висновок експерта;

-дії водія ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної відповідали правилам дорожнього руху, на відміну від дій водія ОСОБА_3 , які і стали причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

-позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки в діях ОСОБА_4 відсутня вина, відтак відповідач не може нести жодної відповідальності;

-у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції і безпідставності доводів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції установив, що 28.10.2016 р., о 09.00 год., на 777 км автодороги М06 Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом марки «ChevroletAveo», д/н знак НОМЕР_2 , рухаючись головною дорогою у напрямку м. Ужгорода, ОСОБА_3 став учасником ДТП, унаслідок якої йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Так, водій ОСОБА_4 , керуючи пасажирським автобусоми марки «ПАЗ 4324», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п.1.5., 1.10., 10.1., 16.3., 16.11. ПДР України, виїхав на головну дорогу, чим створив для ОСОБА_3 перешкоду в русі та спричинив зіткнення укаханих транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження.

Позивач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки«ChevroletAveo», д/н знак НОМЕР_2 .

11.10.2017 р. постановою судді Мукачівського міськрайнного суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачених ч.2 ст. 38 КУпАП. Згодом постановою судді апеляційного Закарпатської області від 18.06.2018 р. постанову суду першої інстанції було скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу правопорушення.

Зі змісту вказаної постанови апеляційного суду вбачається, що згідно з висновком експерта ОСОБА_6 від 01.02.2017 р. причиною виникнення ДТП із технічної точки зору стали дії водія автобуса «ПАЗ 4324», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , який у порушення вимог п.16.11 ПДР України, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не дав дорогу автомобілю «ChevroletAveo», д/н знак НОМЕР_2 , що рухався головною дорогою, і саме ці дії ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з фактом настання ДТП. Указаний висновок ОСОБА_6 , висновки судових експертиз Львівського НДІСЕ, пояснення самого ОСОБА_7 і схема ДТП від 28.10.2016 р. свідчать про невинуватість ОСОБА_8 у скоєнні ДТП із порушенням п.п.2.3. «б», 12.1. ПДР України.

Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків, спричинених транспортному засобу марки «ChevroletAveo», д/н знак НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту складає 149017.98 грн.

Індекс інфляції складає 31550.92 грн., а три проценти річних 8453.85 грн. Загалом матеріальна шкода, завдана ОСОБА_3 , складає 190312.75 грн.

Тобто, задовольняючи у повному обсязі вимоги стосовно стягнення матеріальної шкоди суд виходив із їх доведеності та обґрунтованості.

Задовольняючи частково позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди, суд враховував глибину спричинених позивачам моральних страждань, загальні засади розумності та справедливості та те, що права порушено тільки внаслідок пошкодження майна.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через їх невідповідність встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

При цьому, неоспореними обставинами є сам факт ДТП, право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки «ChevroletAveo», д/н знак НОМЕР_2 , правомірність керування ним у момент ДТП ОСОБА_3 , право власності ОСОБА_1 на пасажирський автобус «ПАЗ 4324», д.н.з. НОМЕР_1 , і перебування ОСОБА_7 як водія указаного транспортного засобу у трудових стосунках із ОСОБА_1 як роботодавцем.

Згідно з положеннями ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам.

Як убачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 303/6656/16-п відносно ОСОБА_3 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, 28.10.2016 р. близько 09:00 год. на 777 км а/д Київ-Чоп, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ChevroletAveo», д/н знак НОМЕР_2 , рухаючись по головній дорозі в напрямку м. Ужгород, не врахував дорожню обстановку, що склалася на шляху руху, здійснюючи маневр об`їзду перешкоди для руху, не вибрав безпечну швидкість руху та на зустрічній смузі руху (по напрямку до м. Мукачево), допустив зіткнення з транспортним засобом, який закінчував маневр виїзду із другорядної дороги на головну автобусом марки «ПАЗ 4234», д-н знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Від удару, автомобіль марки «ChevroletAveo», під керуванням водія ОСОБА_3 почало розгортати проти годинникової стрілки на смугу руху по напрямку до м. Ужгород, де в подальшому відбулося зіткнення з транспортним засобом марки «БАЗ АО79.19», д/н знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Унаслідок ДТП автомобілі-учасники пригоди зазнали механічних пошкоджень, потерпілих нема.

У постанові Мукачівського міськрайонного суду від 11.10.2017 р. суддя суду першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_3 вини, а саме порушенням останнім вимог п.п. 12.3, 12.6 (г), 13.1, 13.3 ПДР України, та складу адмінправопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак провадження по справі закрив у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачених ч.2 ст. 38 КУпАП України. Згодом дана постанова була скасована апеляційним судом Закарпатської області 18.06.2018 р., а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу правопорушення.

Указане судове рішення апеляційного суду має преюдиційний характер, а тому питання вини ОСОБА_3 як учасника ДТП колегією суддів у спірних правовідносинах не аналізується.

Разом із тим, ОСОБА_3 дійшов висновку, що винуватцем описаної вище ДТП за його участю є водій автобусу марки «ПАЗ 4234» ОСОБА_4 , який, на його думку, порушив п.16.11 ПДР України та спричинив йому матеріальну та моральну шкоду, в зв`язку з чим він як водій автомобіля марки «ChevroletAveo», д/н знак НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 як власник указаного автомобіля звернувся до суду з цитм позовом.

Однак, постановляючи рішення про стягнення матеріальної і моральної шкоди зі ОСОБА_1 , якій на праві приватної власності належить транспортний засіб пасажирський автобус марки «ПАЗ 4234», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_4 у скоєнні ДТП, що мало місце 28.10.2016 р. близько 09:00 год. на 777 км а/д Київ-Чоп, із посиланням на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2018 р., оскільки у постанові не встановлено вину ОСОБА_4 та причинно-наслідковий зв`язок між його діями та дорожньо-трансортною пригодою.

Поза межами цього провадження винуватість водія автобусу марки «ПАЗ 4234» ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, яке мало місце 28 жовтня 2016 р., і причинно-наслідковий зв`язок його дій з наслідками не встановлювалась, а пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог.

Так, у межах справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом першої інстанції неодноразово призначалися судові авто-технічні експертизи, проведення яких доручалося судовому експерту Демку І.М. та судовому експекрту НДКЦ Маргіті В.І. Через наявність у справі двох діаметрально протилежних висновків судових авто-технічних експертиз щодо причин настання ДТП, що мала місце 28.10.2016 р. близько 09:00 год. на 777 км а/д Київ-Чоп за участі позивача, судом за клопотанням сторін були призначені повторні судові авто-технічні експертизи, що проводилися експертами Львівського НДІСЕ та Державного дослідного ЕКЦ МВС України у м. Київ.

Щодо зазначених позивачем та в рішенні Мукачівського міськрайонного суду порушень Правил дорожнього руху, зокрема п.16.11, допущених водієм автобусу марки «ПАЗ 4234» ОСОБА_4 , які грунтуються на висновку експерта Демка І.М., то слід зазначити, що цей висновок № 53 експертного дослідження по факту ДТП, що мало місце 28.10.2016 р. на автодорозі Київ-Чоп, суд вважає неналежним доказом, який не може бути взятий до уваги з наступних підстав.

Так, 08.12.2016 р. суддею Мукачівського міськрайонного суду Морозовою Н.Л. у межах адміністративної справи про притягнення позивача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було призначено судову авто-технічну експертизу по факту ДТП, що мало місце 28.10.2016 р. о 9 год 00 хв. на 777 км автодороги М06 Київ-Чоп, проведення якої доручено судовому експерту Демко І.М.

Однак, ОСОБА_6 01.02.2017 р. провів експертне дослідження по факту ДТП, а не авто-технічну експертизу як було зазначено в постанові Мукачівського міськрайонного суду, фактично не виконавши таку.

При цьому, жодних правових підстав для проведення саме експертного дослідження у ОСОБА_6 не було: в матеріалах адміністративної справи № 303/6656/16-п відсутній договір з експертом відповідно до вимог чинного законодавства України, що укладається за письмовою заявою замовника з обовязковим зазначенням його реквізитів, переліком питань, які підлягають розвязанню, а також обєктів, що надаються на дослідження.

Більше того, у висновку експертного дослідження по факту ДТП не зазначено, що судовий експерт ОСОБА_6 обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, хоча попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК УКраїни згідно з постановою суду від 08.12.2016 р.

Як видно з висновку експерта Маргіти В.І. № 10/19 від 09.03.2017 р., водій автобуса марки «ПАЗ 4234» ОСОБА_4 при виїзді з другорядної дороги на головну повинен був керуватися вимогами пункту 16.11 ПДР України, а саме: на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Так, судовий експерт прийшов до висновку, що у зв`язку з тим, що автобус БАЗ зупинився перед перехрестям і контакту між автобусами не було, тому порушень пункту 16.11 у діях ОСОБА_4 не вбачається.

Окрім того, зі змісту даної експертизи випливає, що зіткнення транспортних засобів: автомобіля ShevroletAveo, н/з НОМЕР_2 , та автобуса ПАЗ, р/н НОМЕР_1 , відбулося на смузі руху по напрямку до м. Мукачева, у місці закінчення лівого сліду гальмування автомобіля ShevroletAveo, н/з НОМЕР_2 , що згідно зі схемою ДТП є точкою зіткнення, відображеною під номером 5. Разом із тим, автобус марки «ПАЗ 4234» під керуванням водія ОСОБА_4 знаходився в положенні, близькому до паралельного до осьової лінії головної дороги, а отже знаходився на своїй смузі руху. Такий висновок знайшов своє підтвердження у висновках експерта Львівського НДІСЕ № 2000/2001 від 12.05.2017 р.і Державного науково-дослідного ЕКЦ МВС України в м. Київ за № 19/12-1/108/109-СЕ/17 від 22.09.2017 р.

Згідно з висновком експерта № 19/12-1/108/109-СЕ/17 від 22.09.2017 р. за результатами повторної судово-автотехнічної експертизи в адміністративній справі № 303/6656/16-п місце зіткнення транспортних засобів ShevroletAveo, н/з НОМЕР_2 , та пасажирського автобуса НОМЕР_4 розташовано на середині проїзної частини в районі поздовжньої осьової лінії дорожньої розмітки та осипу. Більш точно вказати місце зіткнення транспортних засобів з зазначенням його геометричної точки та провести повне та обєктивне дослідження поставлених питань експерту не представилося можливим з наступних підстав.

На схемі ДТП зафіксовані сліди гальмування автомобіля ShevroletAveo не мають жодної геометричної прив`язки ні до елементів проїзної частини, ні до інших обєктів. Разом з тим, будь-яка слідова інформація, яка б характеризувала місце зіткнення транспортних засобів, на схемі ДТП відсутня. Окрім того, на фотознімку, що міститься на а.с. 86 (адміністративної справи), спостерігається осип та витік рідини, які розташовані в районі осьової переривчастої лінії дорожньої розмітки на обох смугах руху від останньої. Експерт зазначив, що даний осип не ідентифікований, не має розмірних характеристик та жодної геометричної прив`язки до елементів проїзної частини та інших обєктів та взагалі не відображений на схемі місця ДТП. Разом з тим, на фотознімках, що містяться на а.с. 88-89 адміністративної справи спостерігається осип у районі осьової лінії повздовжньої дорожньої розмітки та два сліди гальмування, які розташовані перед указаним осипом. Лівий слід гальмування розташований на зустрічній смузі руху (а.с. 89 адміністративної справи). Указані сліди гальмування направлені до місця розташування осипу, що знаходиться посередині проїзної частини в районі повздовжньої осьової лінії дорожньої розмітки. Дані сліди також не мають жодної геометричної привязки, їх початок та закінчення на фотографіях не проглядаються, а на схемі місця ДТП сліди гальмування не мають жодної прив`язки до елементів проїзної частини та інших обєктів. Експерт вказує, що у поясненнях водіїв та свідка відсутні відомості щодо швидкості руху інших учасників пригоди, розташування транспортних засобів відносно елементів проїзної частини та один одного в момент виникнення небезпеки, а сам момент виникнення небезпеки для руху судовому експерту не заданий.

Аналізуючи висновок експерта № 2000/2001 від 12.05.2017 року, апеляційний суд приходить до висновку, що такий є неповний, а отже і необ`єктивний, оскільки не містить усі необхідні для дослідження наявні вихідні дані.

Згідно з вихідними даними, указаними в експертизі, на підставі яких проводилося дослідження, судовий експерт не володів інформацією про наявність інших доказів по справі та відповідно не проводив їх дослідження. Будь-яких клопотань про надання додаткових матеріалів не заявляв. Мова йде про схематичне зображення розташування транспортних засобів ShevroletAveo та ПАЗ 4234 відносно елементів дороги та автобуса БАЗ у момент зіткнення, фототаблицю та фотознімки з місця ДТП. На одному із фотознімків, що міститься на а.с. 86 (адміністративної справи), та який не досліджувався експертом з вище вказнаних підстав, спостерігається осип та витік рідини, які розташовані в районі осьової лінії дорожньої розмітки на обох смугах дороги, та які, що важливо, не відображені на схемі ДТП. З пояснень даного експерта вбачається, що розлив рідини та осип мають важливе значення для правильного встановлення місця контакту транспортних засобів. Більше того, згідно з фотознімками, що містяться на а. с. 88-89 (адміністративної справи), вбачається осип та два сліди гальмування, які розташовані перед указаним осипом. Відповідно до фотознімку на а.с. 89 (адміністративної справи) лівий слід гальмування розташований на зустрічній смузі руху, тобто смузі руху в сторону м. Мукачево, та є паралельним до осьової лінії, що не відповідає зображенню гальмівного шляху на схемі місця ДТП. Такі дані, відповідно до методики проведення транспортно-трасологічних експертиз, як зазначає експерт, несуть найбільшу інформацію щодо ДТП. Тобто, сукупність усіх вихідних даних, включаючи вказані докази, дають судовому експерту можливість у повній мірі відтворити ДТП та прийти до повного та обєктивного висновку щодо дорожньої події, що не було зроблено експертом ЛНДІСЕ через неповноту заданих вихідних даних.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, апеляційний суд встановив, що проводячи дослідження, судові експерти (висновок експерта ЗНДЕКЦ МВС України від 09.03.2017 р. № 10/19, висновок повторної судової транспортно-трасологічної експертизи Львівської НДІСЕ від 12.05.20017 р. та висновок експерта ДНДЕКЦ МВС України № 19/12-1/108/109-СЕ/17 від 22.09.2017 року) дійшли одностайного висновку, що зіткнення транспортних засобів: автомобіля ShevroletAveo н/з НОМЕР_2 та автобуса ПАЗ р/н НОМЕР_1 відбулося на смузі руху по напрямку до м. Мукачева, у місці закінчення лівого сліду гальмування автомобіля ShevroletAveo, н/з НОМЕР_2 , в районі поздовжньої осьової лінії дорожньої розмітки, що згідно зі схемою ДТП є точкою зіткнення, відображеною під номером 5. Разом з тим, автобус ПАЗ 4234 знаходився в положенні близькому до паралельного до осьової лінії головної дороги, а отже знаходився на своїй смузі руху, оскільки вже завершував маневр повороту ліворуч, що підтверджується не лише висновками експертів, але і показами свідка ОСОБА_9 (а.с.5 адміністративної справи) та схематичним зображенням розташування транспортних засобів ShevroletAveo та автобуса ПАЗ 4234 відносно елементів дороги та автобуса БАЗ у момент зіткнення (а.с.83 адміністративної справи). Отже, перебуваючи на своїй частині дороги, тобто на смузі руху в напрямку м. Мукачево, автобус ПАЗ не становив небезпеку чи загрозу для автомобіля ShevroletAveo.

Висновок Мукачівського міськрайонного суду про те, що причиною виникнення ДТП, що відбулося 28.10.2016 року, стали дії водія автобуса «ПАЗ 4234» ОСОБА_4 , який порушив вимогу пункту 16.11 ПДР України, а саме, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю ShevroletAveo під керуванням позивача, на думку апеляційного суду є необгрунтованими.

Згідно з положеннями п.16.11 ПДР України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до такого перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до вимог п.1.10 ПДР України вимога «дати дорогу» - це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Разом з тим, на нерегульованих перехрестях з інтенсивним рухом транспортних засобів для визначення порядку їхнього проїзду встановлюються знаки пріоритету. Відповідно до вимог цього пункту водій, що рухається по другорядній дорозі, повинен надати дорогу будь-яким транспортним засобам, що наближаються до даного перехрестя.

Оскільки водій автобуса ПАЗ ОСОБА_4 , виїжджаючи на головну дорогу з другорядної, виконуючи маневр уліво, з урахуванням того факту, що водій автобуса БАЗ, який був наближений до перехрестя, зупинився і надав водію ПАЗ можливість зробити такий поворот і контакту між автобусами не було, то колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 переконався у безпечності маневру та не становив загрозу чи небезпеку для інших учасників дорожнього руху, а отже і не порушив вимоги п.16.11 ПДР України. Більше того, у момент зіткнення автобус ПАЗ 4234 знаходився в положенні близькому до паралельного до осьової лінії головної дороги, а отже знаходився на своїй смузі руху.

Отже, висновок місцевого суду про порушення водієм ОСОБА_4 п.16.11. ПДР та наявність причинно-наслідкового зв`язку між його діями та наслідками, що настали, а саме заподіяння шкоди позивачам: ОСОБА_10 як водію та ОСОБА_2 як власнику транспортного засобу «ChevroletAveo», д/н знак НОМЕР_2 , є припущенням, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду в суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 ЦК України.

Разом з тим, згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

У спірних правовідносинах відбулось зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки і кожна сторона звинувачує одна одну в порушенні ПДР і завданні шкоди.

Пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог (постанова ВС від 27 лютого 2020 р.у справі № 560/898/16-ц).

У контексті наведеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивачі не надали належні та допустимі докази того, що відповідачем були порушені їх права та інтереси, за захистом яких вони звернувся до суду, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про недоведеність позовних вимог.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України оскаржене рішення належить скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

За приписами ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати підлягають покладенню на позивачів.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Мукачівського міськрайонного судлу від 23 ж овтня 2018 р., належить скасувати.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Азьоми Юрія Миколайовича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2.Рішення Мукачівського міьскрайонного суду від 11 лютого 2019 року скасувати.

3.У задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 4665,48 (чотири тисячі шістсот шістдесят п`ять) грн. у відшкодування судового збору.

5.Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Мукачівського міськрайонного судлу від 23 жовтня 2018 р., скасувати.

6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

7.Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 р.

Судді: