Номер провадження 22-ц/804/2451/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Лопатіної М.Ю., Мироненко І.П.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 травня 2020 року у складі суду Міхєєвої І.М., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), заінтересована особа - ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст заяви

11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків). (далі за текстом - Центральний ВДВС).

Скарга мотивована тим, що постановою заступника начальника Центрального ВДВС від 11 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58855651 з примусового виконання дубліката виконавчого листа №2-4331/02 від 27 вересня 2002 року, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 03 квітня 2019 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки аліментів у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку, починаючи з 17 вересня 2002 року та до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття. Державним виконавцем на підставі заяви стягувача нарахована заборгованість у розмірі 128 738,20 грн. З вказаним розрахунком скаржник не згоден, оскільки державним виконавцем при розрахунку не було враховано квитанції про добровільну сплату ним аліментів за період з 2016 року по 2017 рік на загальну суму 22007,41 грн. Також, він є фізичною-особою підприємцем з 07 лютого 2006 року, а тому розмір аліментів повинен розраховуватися виконавцем виходячи з реального розміру доходів платка аліментів, а не з розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Крім того, оскільки виконавче провадження № 58855651 було закрито та повторно стягувач звернулася з дублікатом виконавчого листа про примусове виконання лише у 2019 році, то нарахування заборгованості повинно було здійснюватися за останні три роки, що передували пред`явленню дублікату виконавчого листа для виконання, а не з 2012 року. Просив визнати дії державного виконавця неправомірними; зобов`язати його здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 15.06.2017 року по 21 березня 2019 року з урахуванням всіх наявних в матеріалах виконавчого провадження квитанцій про перерахування грошових коштів ОСОБА_3 та визнати відсутньою заборгованість за період з січня 2012 року по 15.06.2017 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 травня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів за 2012-2019 роки державний виконавець діяв у межах повноважень, наданих йому законом, та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів. Незгода боржника із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами повинна бути обґрунтована належними та допустимими доказами, однак, скаржник таких доказів суду не надав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просив її скасувати, скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки з розрахунком заборгованості боржник не погоджувався, він звернувся до Центрального ВДВС зі скаргою доводи якої тотожні змісту позовної заяви. Він не згоден зі способом (механізмом) розрахунку заборгованості проведеним державним виконавцем. Після фактичного припинення сімейних відносин та ведення спільного господарства, він постійно на утримання їх доньки перераховував кошти стягувачу ОСОБА_3 в рахунок сплати аліментів, що підтверджується квитанціями за період 2016, 2017 роки на загальну суму 22007,41грн. З урахуванням відсутності даних про будь-які домовленості між платником і отримувачем аліментів з приводу додаткового утримання дитини та наявності інших договірних грошових відносин, перераховані на картку стягувача грошові кошти за період з 2016 року по 2017 рік, є нічим іншим, як аліменти. Крім того, згідно витягу з держреєстру, боржник з 07.02.2006 року по 27.04.2015 року був фізичною особою підприємцем, тому розмір аліментів повинен нараховуватися від розміру доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як стягувач звернулася до виконавчої служби в 2019 році з дублікатом виконавчого листа 2002 року, скаржник просив стягнути заборгованість за останні три роки.

Доводи і заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 та його представник Лозінська О.О. в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Державний виконавець в суд апеляційної інстанції не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Зважаючи на положення ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

На виконанні у Центральному ВДВС знаходиться виконавче провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа №2-4331/02 від 27 вересня 2002 року, виданого 03 квітня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, починаючи з 17 вересня 2002 року та до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. (а.с. 13, 45)

11 квітня 2019 року заступником начальника відділу ВДВС на підставі заяви про примусове виконання рішення суду поданого до Центрального ВДВС 09 квітня 2019 року представником стягувача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом. В той же день копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження. (т.1 а.с.46-47)

Згідно заяви про примусове виконання рішення від 09 квітня 2019 року, представник стягувача ОСОБА_6 просила здійснити нарахування заборгованості по аліментам починаючи з 01 січня 2012 року, на підставі оригіналу дублікату виконавчого листа, та банківські реквізити.(т.1 а.с.246)

11 квітня 2019 року заступником начальника Центрального ВДВС зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за дублікатом виконавчого листа № 2-4331/02 за період з 01 січня 2012 року по 21 березня 2019 року, розмір заборгованості за яким складає 128738,20 гривень.(т.1 а.с.245)

В цей же день державним виконавцем здійснено виклик ОСОБА_2 , та зобов`язано останнього надати державному виконавцю відомості про доходи та місце роботи. (а.с. 49-50).

Згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2019 року, на підставі якої видано дублікат виконавчого листа № 2-4331/02 від 27 вересня 2002 року, при розгляді справи встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу № 2 -4331 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини закрито у 2006 році та здано до архіву ВДВС, а у 2010 році знищено на підставі Порядку роботи з документами в органах ДВС. (а.с. 13).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.451 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 18 даного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Частиною 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено також обов`язок виконавця щомісяця обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що боржник не згоден зі способом (механізмом) розрахунку заборгованості проведеним державним виконавцем необґрунтовані.

Згідно ч. 3 ст. 71 Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. (ч. 1 ст. 195 СК України).

Саме вказаними положеннями Законів керувався державний виконавець при визначенні суми заборгованості. Скаржник не навів власного розрахунку заборгованості та не зазначив в чому саме полягає помилковість розрахунку проведеного державним виконавцем.

Доводи апеляційної скарги, що після фактичного припинення сімейних відносин та ведення спільного господарства, він постійно на утримання їх доньки перераховував кошти стягувачу ОСОБА_3 в рахунок сплати аліментів, що підтверджується квитанціями за період 2016, 2017 роки на загальну суму 22007,41грн. непереконливі.

По долученим до матеріалів справи копіям квитанцій не можливо ідентифікувати відправника коштів та їх отримувача, мету перерахування грошових коштів, підставу платежу, періоди за які вони сплачені та на утримання кого. (а.с.14-15)

Доводи апеляційної скарги, що згідно витягу з держреєстру, боржник з 07.02.2006 року по 27.04.2015 року був фізичною особою підприємцем, тому розмір аліментів повинен нараховуватися від розміру доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку безпідставні.

З виконавчого провадження вбачається, що з метою перевірки відомостей про доходи платника аліментів ОСОБА_2 , державним виконавцем зроблено запит до податкових органів, з відповіді яких вбачається, що інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня. В свою чергу платником аліментів ОСОБА_2 не вчинено жодних заходів для надання державному виконавцю достовірних відомостей про отримані ним доходи.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. (ч. 2 ст. 195 СК України).

У п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) зазначено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що оскільки стягувач звернулася до виконавчої служби в 2019 році з дублікатом виконавчого листа 2002 року, скаржник просив стягнути заборгованість за останні три роки неспроможні.

Частинами 1, 3 ст. 194 СК України (в редакції, яка діє на час виникнення спірних правовідносин, зокрема на час пред`явлення дублікату виконавчого листа для виконання) визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття (ч.4 ст. 194 Ск України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на вказане, державний виконавець дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 травня 2020 року а тому підстави для висновків колегії суддів апеляційної інстанції про необхідність її скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Зазначені у апеляційній скарзі доводи щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2020 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

І.П. Мироненко