Постанова

Іменем України

09 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 686/15228/18

провадження № 61-2063св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрпошта»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (далі - ПАТ «Укрпошта») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2016 року між Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта»), правонаступником якого є ПАТ «Укрпошта», та директором Хмельницької дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 укладено договір безвідсоткової довгострокової позики № 04-208, відповідно до умов якого відповідачу надано позику в розмірі 2 000 000 грн строком до 17 червня 2031 року для придбання житла.

04 серпня 2016 року між УДППЗ «Укрпошта» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, предметом якого є належні іпотекодавцю майнові права на квартиру (будівельний номер АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов іпотечного договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов договору позики.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений з посади директора Хмельницької дирекції УДППЗ «Укрпошта» відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Згідно з пунктом 5.5 договору позики від 17 червня 2016 року розірвання трудового договору між позичальником та позикодавцем є підставою для дострокового припинення договору позики.

Зобов`язання за договором позики ОСОБА_1 у повному обсязі не виконані, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 06 листопада 2017 року становить 745 459,82 грн та складається із 447 515,17 грн - пеня, 247 022,65 грн - інфляційні втрати, 50 922 грн - 3% річних за несвоєчасне повернення позики.

Враховуючи викладене, ПАТ «Укрпошта» просило суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 17 червня 2016 року № 04-208 у розмірі 745 459,82 грн звернути стягнення на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав

від 24 червня 2016 року № 38-М-37-3, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Будівельний Альянс Інвест», шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, у задоволенні позову ПАТ «Укрпошта» відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що в судовому порядку встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрпошта» за договором позики, укладеним між ними 17 червня 2016 року.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року у справі № 127/16118/17 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрпошта» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки відповідач сплачував кошти у встановленому договором порядку повернення позики та у встановлений договором строк шляхом утримання позивачем коштів із заробітної плати ОСОБА_1 , а після його звільнення - шляхом внесення грошових коштів на рахунок позивача, після чого відповідач скористався своїм правом на дострокове повернення коштів та сплатив суму заборгованості у повному обсязі.

Відповідно до вимог частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, АТ «Укрпошта» просило суд скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що унаслідок неналежної оцінки зібраних у справі доказів суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед АТ «Укрпошта» за договором позики від 17 червня 2016 року № 04-208.

Відповідач порушив умови пункту 3.2 статті 3 договору позики в частині використання позики за цільовим призначенням. Порушивши умови пунктів 1.5 та 2.4.14 договору іпотеки, відповідач не надав позивачу правовстановлюючі документи на квартиру, не передав квартиру в іпотеку.

Висновок апеляційного суду про те, що строк виконання вимоги про усунення порушень за договором позики та договором іпотеки є таким, що не настав, суперечить фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу № 686/15228/18 із суду першої інстанції.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подавав.

Фактичні обставини, встановлені судами

17 червня 2016 року між УДППЗ «Укрпошта» (позикодавець), правонаступником якого є ПАТ «Укрпошта», та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір безвідсоткової довгострокової позики № 04-208, відповідно до якого ОСОБА_1 надано позику в розмірі 2 000 000 грн строком до 17 червня 2031 року для придбання житла (а. с. 27-37).

Згідно з пунктом 3.2 договору позики позичальник зобов`язаний використати позику виключно за цільовим призначенням і повернути її у строк та порядку, визначеному цим договором.

Використання позики не за цільовим призначенням не допускається і є підставою для дострокового припинення цього договору (пункт 3.5).

Ненадання позикодавцю документів, передбачених пунктом 3.3 цього договору, у встановлений строк є підставою для дострокового припинення цього договору (пункт 3.6).

За змістом пункту 7.4 договору позики, в разі появи підстав, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, для дострокового припинення цього договору, позикодавець має право звернутися до позичальника з вимогою щодо термінового і повного повернення залишку позики.

Згідно з пунктом 7.2 договору позики, в разі пред`явлення позикодавцем позичальнику вимоги згідно з пунктом 7.1 цього договору, позичальник зобов`язаний повернути весь залишок позики позикодавцю в строк, вказаний у вимозі, але в будь-якому випадку не пізніше двох тижнів з моменту отримання цієї вимоги.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 04 серпня 2016 року між УДППЗ «Укрпошта» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є майнові права на квартиру (будівельний номер АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 24 червня 2016 року №38-М-37-3, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Будівельний Альянс Інвест» (а. с. 38-43).

Пунктом 1.6 іпотечного договору визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем відповідних положень договору позики та/або невиконання або неналежного виконання відповідних положень цього договору, іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо протягом тридцятиденного строку письмова вимога іпотекодержателя до іпотекодавця про усунення порушених зобов`язань за договором позики та/або цим договором, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишена без задоволення (пункт 2.1.14 іпотечного договору).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року у справі № 127/16118/17 відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрпошта» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 17 червня 2016 року № 04-208 за безпідставністю (а. с. 83-85).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року відповідають зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Положеннями статті 526 ЦК України визначено принцип належного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (стаття 11 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

З огляду на вказане Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15-ц (провадження

№ 14-112цс19)).

Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін).

У цій справі позивач обґрунтовував своє звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тим, що відповідач не виконав зобов`язання за договором позики належним чином, оскільки допустив утворення заборгованості.

Суди попередніх інстанцій на підставі доказів, яким було надано належну оцінку відповідно до вимог статей 77, 89 ЦПК України, не встановили наявності у ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 13 липня 2006 року.

Суди виходили з того, що факт виконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики підтверджується постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року у справі № 127/16118/17 за позовом ПАТ «Укрпошта» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Цією постановою встановлено, що ПАТ «Укрпошта» скористалось своїм правом на дострокове припинення договору позики від 17 червня 2016 року № 04-208 на підставі пункту 5.5 цього договору (розірвання трудового договору) шляхом направлення ОСОБА_1 вимоги від 06 квітня 2017 року № 14-474. Строк виконання цієї вимоги не настав, оскільки за умовами пункту 7.2 договору позики він вираховується з моменту отримання вимоги. ОСОБА_1 вимогу ПАТ «Укрпошта» фактично не отримав, а тому за правилами частини першої статті 612 ЦК України не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання. Також судом встановлено, що станом на 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 повернув ПАТ «Укрпошта» 2 000 000 грн за договором позики.

У той же час судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до пункту 5.1 договору позики та графіку повернення позики належним чином виконував умови договори позики, а 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 було сплачено залишок суми за договором позики в розмірі 1 822 211,52 грн, тобто повністю повернуто позику.

Указані обставини підтверджуються довідкою, виданою ПАТ «Укрпошта» від 07 листопада 2017 року про те, що станом на 07 листопада 2017 року за договором позики від 17 червня 2016 року повернуті кошти в сумі 2 млн грн.

ПАТ «Укрпошта» подало касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Укрпошта» залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року залишено без змін. Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. При цьому апеляційним судом правильно встановлено, що ПАТ «Укрпошта», скориставшись своїм правом на дострокове припинення договору позики на підставі пункту 5.5 цього договору, направляло ОСОБА_1 відповідні вимоги, однак строк виконання цих вимог відповідно до пункт 7.2 договору не настав. В свою чергу, ОСОБА_1 виконував належним чином умови договору та, скориставшись своїм правом на дострокове повернення коштів, сплатив позикодавцю всю суму заборгованості.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі, яка переглядається у касаційному порядку, встановлено, що 29 червня 2018 року ПАТ «Укрпошта» повторно направляло ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення за договором позики та іпотечним договором щодо підтвердження цільового використання коштів по отриманій позиці, порядку та строків повернення позики, та про встановлення тридцятиденного строку для виконання цієї вимоги і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (а. с. 45-48). Однак відомості щодо отримання цієї вимоги відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оцінивши надані сторонами у справі докази окремо та у сукупності, суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 виконав належним чином умови договору позики, сплативши суму заборгованості у визначений цим договором строк та у повному обсязі, і у зв`язку з цим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає також за необхідне зазначити, що постановою Київського апеляційного суду від 08 січня 2019 року у справі № 686/4303/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрпошта» про визнання правовідносин припиненими визнано припиненим іпотечний договір від 04 серпня 2016 року, укладений між УДППЗ «Укрпошта» та ОСОБА_1 , і припинено обтяження за цим іпотечним договором, яке зареєстроване за номером № 1145.

Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), § § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), § 2).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець