Провадження № 6/161/247/20
У Х В А Л А

08 жовтня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Кубяк О.В.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В:

15.06.2020 року ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» через свого представника звернулося до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування зазначивши, що 06.02.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено заочне рішення по справі № 161/13577/16-ц, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави було задоволено у повному обсязі та вирішено звернути стягнення на користь ПАТ «ВТБ Банк» на предмет застави: автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2012 року випуску, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 1394157 грн. 00 коп. для задоволення кредитних вимог ПАТ «ВТБ Банк» у розмірі 3275675 грн. 12 коп. за кредитним договором № R3В від 13.04.2012 року, та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. На виконання вказаного судового рішення, 13.04.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, видано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого встановлений до 18.02.2020 року. Згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2018 року ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» набуло усіх прав стягувача (позивача) по справі № 161/13577/16-ц. Відповідно до інформації АСВП за № 53983625, Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області було відмовлено ПAT «ВТБ Банк» у відкритті виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 . При винесенні повідомлення/постанови про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, Другий ВДВС м. Луцьк ГТУЮ мав направити вищезазначений виконавчий лист первісному стягувачу, який зазначений у виконавчому документі - ПAT «ВТБ Банк». Разом із тим, при укладенні Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань та Договору про відступлення права вимоги за договорами застави, AT «ВТБ Банк» не передало ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» оригіналу виконавчого листа по справі № 161/13577/16-ц про звернення стягнення на предмет застави відносно ОСОБА_1 . Вказує, що зазначений виконавчий документ ймовірно було втрачено при пересиланні поштою, тобто не з вини ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп». В свою чергу, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2017 року в цивільній справі № 161/13577/16-ц на даний час залишається невиконаним. Враховуючи викладене, просить суд поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання та видати його дублікат в цивільній справі № 161/13577/16-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави (а.с. 180-182).

Представник заявника - ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» в судове засідання не з`явився, у вищевказаній заяві про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання просив розгляд справи здійснювати у його відсутності (а.с. 181-зворот).

Заінтересована особа - боржник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від неї на адресу суду не надходило.

З огляду на надані заявником докази, які містяться в матеріалах заяви, суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2017 року в цивільній справі № 161/13577/16-ц, на користь ПАТ «ВТБ Банк» було звернено стягнення на предмет застави: автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2012 року випуску, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 1394157 грн. 00 коп. для задоволення кредитних вимог ПАТ «ВТБ Банк» у розмірі 3275675 грн. 12 коп. за кредитним договором № R3В від 13.04.2012 року, та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. (а.с. 90-92).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2018 року у в цивільній справі № 161/13577/16-ц за позовом ПАТ «ВТБ банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, первісного стягувача ПАТ «ВТБ банк» було замінено на його правонаступника ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (а.с. 124-125).

Як вбачається із витягу з АСВП від 05.06.2020 року, Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області було відмовлено ПAT «ВТБ Банк» у відкритті виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п. п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, при винесенні постанови про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, Другий ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області мав направити вищезазначений виконавчий лист первісному стягувачу, який зазначений у виконавчому документі AT «ВТБ Банк».

У своїй заяві про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» зазначило, що при укладенні Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань та Договору про відступлення права вимоги за договорами застави, AT «ВТБ Банк» не передало ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» оригіналу виконавчого листа по справі № 161/13577/16-ц про звернення стягнення на предмет застави відносно ОСОБА_1 . Крім того, на момент звернення із даною заявою закінчився строк пред`явлення вищевказаного виконавчого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Разом з тим, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2017 року по справі № 161/13577/16-ц станом на даний час залишається невиконаним.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 124 Конституції України імперативно визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні ст. 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19.03.1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 17.4 «Перехідних положень» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 17.2. Перехідних положень ЦПК України, зокрема, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання здійснюється в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі № 9зп).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) покладає на нашу державу обов`язок неухильного додержання зобов`язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від нашої держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 p., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 p., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В основу забезпечення справедливого доступу до правосуддя покладено принцип рівності, який, розглядається у цьому контексті як гарантії однакового масштабу доступу до судового захисту незалежно від його диференціації, з огляду на недопущення різного ставлення за однакових чи подібних обставин, що посягає на сутність змісту права на судовий захист.

У рішенні Суду у справі «Ilhan v. Turkey» зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Окрім цього, у справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок про те, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України). Відповідно до пп. 17.4 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Враховуючи вищенаведене та з огляду на принцип обов`язковості виконання судового рішення, надаючи оцінку обставинам, на які посилається ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» як на причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та встановивши, що такі причини є поважними, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також видачі його дублікату.

За таких обставин, суд вважає за необхідне заяву ТзОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання в цивільній справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 127, 247, 352, 354, 431, 433 ЦПК України, п. п. 17.2, 17.4 Перехідних положень ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.

Поновити строк пред`явлення виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області в цивільній справ № 161-13577/16-ц, провадження № 2/161/578/17, яким на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки - LAND ROVER, модель - LAND ROVER, тип універсал легковий, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , зареєстрований у ВРЕР з обслуговування м. Луцька, державний номер НОМЕР_2 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 1394157 (один мільйон триста дев`яносто чотири тисячі сто п`ятдесят сім) грн. 00 коп. для задоволення кредитних вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» у розмірі 3275675 (три мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 12 коп. за кредитним договором № R3В від 13.04.2012 року, а також стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Видати дублікат виконавчого листа в цивільній справ № 161-13577/16-ц, провадження № 2/161/578/17, яким на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки - LAND ROVER, модель - LAND ROVER, тип універсал легковий, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , зареєстрований у ВРЕР з обслуговування м. Луцька, державний номер НОМЕР_2 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 1394157 (один мільйон триста дев`яносто чотири тисячі сто п`ятдесят сім) грн. 00 коп. для задоволення кредитних вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» у розмірі 3275675 (три мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 12 коп. за кредитним договором № R3В від 13.04.2012 року, а також стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 12 жовтня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська