Справа № 309/1776/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 05 лютого 2019 року (головуючий суддя Довжанин М.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 1265 гривень та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 03 вересня 2017 року ним було придбано квиток на автобус рейсом № 638 із станції Одеса привокзальна до станції Тячів. Даний рейс мав здійснювати ФОП ОСОБА_2 . Однак, у визначений у квитку час, перевізник не подав автобус для здійснення перевезення. Перевізником також не було запропоновано жодних варіантів виконання своїх зобов`язань. Позивач був вимушений придбати квиток на інший рейс, який здійснював своє відправлення тільки 04.09.2017, а відповідно до відправлення іншого автобуса він вимушений був дві доби проживати у готелі.

У грудні 2017 року він звернувся до ФОП ОСОБА_2 із претензією про повернення йому матеріальних збитків, понесених внаслідок невиконання відповідачем договору перевезення та моральної шкоди. Однак звернення позивача залишилось без належної відповіді.

Оскільки відповідач взагалі без будь-яких підстав не надав послуги перевезення, нанесена позивачу матеріальна шкода становить 1254,58 гривень та складається із вартості квитка на рейс № 638, який був нереалізований та вартості проживання в готелі.

Моральна шкода, яка завдана відповідачем позивачу полягає у душевних стражданнях за усіма вищенаведеними обставинами. Він є інвалідом ІІІ групи і завдані відповідачем незручності значно вплинули на його стан здоров`я. Грошове відшкодування моральної шкоди позивач визначає у розмірі 20000 гривень.

Рішенням Хустського районного суду від 05 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення Хустського районного суду від 05.02.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, відповідач не виконав своїх зобов`язань по договору перевезення, не запропонував позивачу ніякої альтернативи та не відшкодував йому збитки, понесені ним через дії ФОП ОСОБА_2 .

Сторони та представник позивача в судове засідання апеляційного суду в черговий раз не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 78-80). Зважаючи на те, що позиція ОСОБА_3 апеляційному суду відома, оскільки викладена у позовній заяві та у апеляційній скарзі, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника відповідача, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивачем 03 вересня 2017 року придбано квиток на автобус рейс № 638 із станції «Одеса Привокзальна» до станції «Хуст» у ПП «Олена» (а.с.5).

Позивач вказує, що рейс не відбувся, що змусило його придбати квиток на інший рейс 04.09.2017, та понести додаткові витрати на проживання у готелі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір перевезення позивачем було укладено із ПП «Олена», а тому відповідач не несе відповідальності за продаж квитка на рейс, який було скасовано; оскільки позивачем не доведено факту порушення договору перевезення саме відповідачем, відсутній причинний зв`язок між подією та наслідком, а тому вимога до відповідача про відшкодування моральної шкоди є безпідставною.

Колегія суддів з таким висновком місцевого суду погоджується.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон N 2344-III), постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» від 18 лютого 1997 р. № 176.

Відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ст. 35 Закону N 2344-III послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення. Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Автобусні маршрути за видами сполучень поділяються на: міські, приміські, міжміські, міжнародні.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст.1 Закону N 2344-III: автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під`їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з положеннями ст. 32 Закону N 2344-III власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Відповідачем надано копію Договору про надання послуг автостанцією перевізникові № 14 від 10.10.2011, укладеного між Власником автостанції - ПП «Олена», та перевізником - ПП ОСОБА_2 (а.с.82-88).

Предметом цього договору є надання власником за завданням перевізника на території своєї автостанції комплексу обов`язкових послуг, пов`язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» і Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту. Згідно Додатку № 1 до цього договору, перевезення здійснюється на маршруті «Хуст-Одеса».

За приписами ст. 42 Закону N 2344-III договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду.

В той же час, відповідно до ст. 36 Закону N 2344-III, до обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями як пасажирам, так і автомобільним перевізникам, належить, зокрема, продаж квитків.

Отже, продаж проїзних квитків пасажирам здійснює не перевізник, а автостанція, що передбачено як Законом N 2344-III, так і Договором, укладеним між ПП ОСОБА_2 та ПП «Олена».

Ураховуючи положення ст. ст. 36, 42 Закону N 2344-III, діяльність автостанцій із продажу квитків підпадає під правове регулювання посередницької діяльності.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії квитка позивачем квиток придбано у ПП «Олена».

Відповідно до ст. 30 Закону N 2344-III, автомобільний перевізник та автомобільний самозайнятий перевізник, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, мають право, зокрема, відміняти рейси своїх транспортних засобів за обставин, які він не міг передбачити і яким не міг запобігти, повернувши пасажирам (або замовнику послуг) кошти, сплачені ними за перевезення.

Відповідно до п. 2.3.4 Договору, укладеного між ПП ОСОБА_2 та ПП «Олена», у разі неможливості виконати рейс, перевізник зобов?язаний невідкладно сповістити про це власника (в даному випадку - ПП «Олена») письмово або за допомогою засобів зв?язку.

Листом №8 від 21.08.2017 (а.с.23) відповідач повідомив автостанції по ходу маршруту «Хуст-Одеса» і, в тому числі, ПП «Олена», про те, що у звязку з відсутністю пасажиропотоку на міжобласних перевезеннях, тимчасово призупиняється рух автобусів на маршруті «Хуст-Одеса», рейс № 637/638 з 21.08.2017.

Отже, ПП «Олена» не повинно було реалізовувати квиток на рейс, якого не мало бути. При цьому, на рейс 03 вересня 2017 року на всьому маршруті було придано лише один квиток - позивачеві ОСОБА_1 .

Пунктом 135 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, особа, яка придбала квиток, має право на повернення його в касу до відправлення автобуса і виплату суми, що дорівнює повній вартості квитка, у разі відміни рейсу або відправлення автобуса із запізненням.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач не звертався у касу з метою повернення придбаного ним квитка і виплати йому повної суми вартості квитка.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем договору перевезення, оскільки квиток на рейс, який було скасовано і про що було попереджено автостанцію, перевізник позивачеві не продавав, а отже, немає підстав стягувати з відповідача кошти у відшкодування вартості квитка. Вимога позивача до ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 гривень є безпідставною через відсутність причинного звязку між подією і наслідком.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 05 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року.

Головуюча:

Судді: