Постанова

Іменем України

29 вересня 2020 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/11143/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва про забезпечення позову

в складі судді Заставенко М.О.

від 21 лютого 2020 року

по справі №753/2965/20 Дарницького районного суду м. Києва

за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до ОСОБА_2

про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, загальною площею 123,3 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, із забороною вчиняти будь-які дії ОСОБА_2 та іншим особам щодо відчуження та розпорядження нерухомим майном, та шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі чи сплаті ОСОБА_2 та знаходяться у нього або в інших осіб.

Заяву обґрунтовано тим, що Фонд звернувся до ОСОБА_2 з позовом про відшкодування майнової шкоди у розмірі 26 502 632,50 доларів США. А тому зважаючи на значний розмір завданої шкоди у позивача є всі підстави вважати, що відповідач буде здійснювати заходи та вживати дії, спрямовані на перешкоджання виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вважав, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Вказував, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що ОСОБА_2 є власником садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На думку позивача, такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на будинок, належний відповідачу на праві приватної власності, та на грошові кошти теж належні відповідачу, не будуть порушувати прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, в тому числі і відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на садовий будинок, реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 .

Встановлено заборону ОСОБА_2 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаним садовим будинком.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що ухвалою суду порушено її права та законні інтереси, подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції не з`ясовано питання належності садового будинку, на який накладено арешт, відповідачу на праві власності. Зокрема, суд не пересвідчився в актуальності інформації, наданої позивачем щодо власника садового будинку, чим допустив неповне встановлення обставин справи. Зазначила, що вказаний садовий будинок не належить відповідачу з 31.03.2017 на підставі договору купівлі-продажу.

Суд порушив норми процесуального права, оскільки наклав арешт на майно, що належить особі, яка не є учасником справи. Так, судом не взято до уваги, що сторонами у справі є Фонд та ОСОБА_2 , між якими і виник спір. Жодних обґрунтувань наявності спору між Фондом та ОСОБА_3 судом не наведено. А за приписами діючого законодавства, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За вказаних обставин, просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21.02.2020 та ухвалити нове судове рішення про відмову у забезпеченні позову.

Позивач, заперечуючи проти апеляційної скарги, подав відзив. В обґрунтування відзиву зазначив, що Фонд просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок з реєстраційним номером майна: 21359913, що належить на праві власності ОСОБА_4 , тоді як скаржником на підтвердження своїх доводів апеляційної скарги надано копію витягу від 21.07.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером майна: 231, який є відмінним від реєстраційного номеру, зазначеного в оскаржуваній ухвалі. Вважав, що за таких обставин, судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано питання належності на праві власності відповідачу ОСОБА_2 садового будинку.

Посилаючись на те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просив скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній та просили задовольнити.

Представники позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідач та його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 підтримали та просили задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилася в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В частині 1 статті 150 ЦПК України законодавцем визначено види забезпечення позову. Зокрема, згідно п. 1 ч. 1 цієї статті позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вживаючи заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказаний садовий будинок, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання та в матеріалах справи наявні докази на підтвердження належності садового будинку, на який позивач просив накласти арешт, на праві власності ОСОБА_2 .

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, до заяви про забезпечення позову позивач долучив Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна (дата формування: 11.02.2020), згідно яких ОСОБА_2 є власником садового будинку, загальною площею 123,3 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., реєстраційний номер майна: 2359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності б/н, 10.12.2007, Підгірська сільська рада, частка власності: 1/1 (а.с. 81).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок, суд перевірив обставини належності такого нерухомого майна відповідачу за наявними у справі доказами.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права під час розгляду заяви є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що у суду були інші докази для невжиття заходів забезпечення позову на садовий будинок АДРЕСА_1 .

Як вже зазначалось вище, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 11.02.2020, ОСОБА_2 є власником садового будинку АДРЕСА_1 . В даній інформації зазначено реєстраційний номер майна: 21359913.

В той же час, особою, що не приймала участі у розгляді справи, подано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 21.07.2020. Згідно даної довідки, садовий будинок, загальною площею 123,3 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 111-113). В даній довідці зазначено реєстраційний номер нерухомого майна: 231.

В даній інформаційній довідці також зазначено, що право власності на садовий будинок у ОСОБА_3 виникло на підставі договору купівлі-продажу садового будинку, серія та номер: 617, виданий 31.03.2017, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хиля О.В.

Так, в матеріалах справи міститься Договір купівлі-продажу садового будинку від 31.03.2017, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_3 набула у власність садовий будинок, що розташований: АДРЕСА_1 (а.с. 114-115).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що наявні у справі витягти стосуються різного нерухомого майна, і судом накладено арешт на садовий будинок з реєстраційним номером майна: 21359913, а інформаційна довідка, яку надає скаржник щодо садового будинку з реєстраційним номером майна: 231.

Такі доводи є особистим трактуванням заявником наявних у справі доказів.

Як вбачається з інформаційної довідки, яка сформована станом на 21.07.2020, в ній міститься актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна (садовий будинок АДРЕСА_1 . Згідно даної актуальної інформації, дійсно зазначено реєстраційний номер нерухомого майна: 231. Водночас, в цій актуальній інформації також вказано номер об'єкта в РПВН: 21359913. Тобто, таким самий номер, який значиться у витязі, наданому позивачем.

Також у довідці станом на 21.07.2020 зазначено актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяжень, а саме: державна реєстрація обтяжень нерухомого майна здійснена 24.03.2020 а підставі постанови про арешт майна, серія та номер: 61637030, видавник: Дарницький РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ); обтяжувач: Дарницький РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ); особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 .

Згідно актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна, зазначеної в інформаційній довідці станом на 21.07.2020, об`єктом нерухомого майна є: садовий будинок з реєстраційним номером 21359913, що розташований: АДРЕСА_1 . Відомості про права власності: належав на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 10.12.2017, Підгірцівська сільська рада.

Наведені обставини приводять до висновку, що садовий будинок, на який оскаржуваною ухвалою накладено арешт, на момент постановлення ухвали вже не належав відповідачу на праві власності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що судом порушено норми процесуального права та накладено арешт на нерухоме майно, яке не належить відповідачу у справі, знайшли своє підтвердження.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги щодо підстав для скасування судового рішення - це відсутність спору між позивачем та ОСОБА_5 .

Законодавцем визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у справі є позивач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та відповідач - ОСОБА_2 . А як встановлено судом апеляційної інстанції, арешт накладено на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , тобто особі не залученої до участі у даній справі.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що в ній відсутні будь-які обґрунтування щодо наявності спору між Фондом та ОСОБА_5 .

З наведеного слідує, що суд ухвалив судове рішення про права та інтереси особи, що не була залучена до участі у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що питання забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, які мають значення для вирішення даного процесуального питання, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року про забезпечення позову - скасувати.

В задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай