Номер провадження: 22-ц/813/3646/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року у складі судді Чернявської Л.М.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (та з уточненням до нього) до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору комісії транспортного засобу №4811 від 13.06.2017, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відносно відчуження автомобіля марки RENAULT, марки KOLEOS, типу загальний легковий універсал-В, 2010 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №4811 від 14.06.2017, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відносно автомобіля марки RENAULT, марки KOLEOS, типу загальний легковий універсал-В, 2010 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 ; визнання права власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 26.06.2015 ОСОБА_1 на підставі нотаріальної довіреності, посвідченої нотаріусом Білик В.В., доручила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 представляти інтереси щодо розпорядження та експлуатування автомобіля марки RENAULT, моделі KOLEOS, типу загальний легковий універсал-В, 2010 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 . Позивач дізналась, що вказане авто було відчужене ФОП ОСОБА_3 на підставі договору комісії, укладеного з ОСОБА_9 . Позивач стверджує, що ОСОБА_10 не мав повноважень укладати договір комісії, а тому автомобіль було відчужено проти волі позивача. В подальшому, ФОП ОСОБА_3 продав даний автомобіль ОСОБА_11 за договором №4811.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач вважає вказаний договір комісії недійсним, оскільки ОСОБА_10 укладаючи його, вийшов за межі повноважень, наданих йому довіреністю від 26.06.2015. Відповідно до довіреності представникам було надано право підписувати замість позивача договір купівлі-продажу, міни, страхування автомобіля. Оскільки договір комісії, вчинений ОСОБА_6 як представником позивача з перевищенням наданих йому довіреністю повноважень на представництво, враховуючи, що позивач не схвалювала цей правочин, а також той факт, що ФОП ОСОБА_3 мав знати про обсяг наданих ОСОБА_8 повноважень, які чітко визначені у довіреності, спірний договір суперечить ст. 241 ЦК України, а тому в силу ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Договір купівлі-продажу від 13.06.2017 є похідним від договору комісії та також має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 215,216 ЦК України.

27.08.2019 ОСОБА_2 надав суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення залишити без змін.

10.09.2019 ОСОБА_1 надала суду письмові пояснення, в яких підтримала скаргу.

22.09.2020 від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання в якому останній просив провести судове засідання, призначене на 22.09.2020 за відсутності відповідача та його представника.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 26.06.2015 ОСОБА_1 на підставі нотаріальної довіреності доручила Гаврюшенку О.О. та Сидорову Р. представляти інтереси щодо розпорядження (продавати за ціну та на умовах за їх розсудом, обмінювати, страхувати) та експлуатування автомобіля марки Renault, моделі Koleos, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Довіреність видана з правом передовіри строком на п`ять років, дійсна до 26.06.2020 та відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, вказана довіреність була припинена 09.10.2017.

13.06.2017 між ФОП ОСОБА_3 (Комісіонер) та ОСОБА_6 (Комітент) укладено договір комісії, за яким Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені правочин щодо продажу вищевказаного транспортного засобу.

14.06.2017 територіальним сервісним центром МВС №5142 зареєструвано договір №4811, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за яким останній придбав у приватну власність вказаний автомобіль.

Натомість позивач вважає, що ОСОБА_10 вийшов за межі повноважень, які отримав від позивача на підставі довіреності, а тому договір комісії та договір купівлі-продажу мають бути визнані недійсними, а за позивачем має бути визнано право власності на спірний автомобіль, на підставах ст. 388 ЦК України.

З наведеними доводами позивачки апеляційний суд не погоджується та вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову вірним з огляду на те, що видаючи довіреність, позивачка в такий спосіб здійснила волевиявлення щодо відчудження майна, надавши довіреним особам право розпорядження автомобілем, що включало в себе право продажу авто на умовах на розсуд довірених. Вказана довіреність недійсною не визнавалася, на час укладення договору комісії від 13.06.2017 чинності не втратила.

Отже, ОСОБА_10 , уклавши договір комісії, в такий спосіб реалізував надане йому довіреністю право на відчудження автомобіля, так як укладений договір комісії остаточно призвів до укладання договору купівлі-продажу.

У зв`язку з викладеним, доводи апелянта про те, що ОСОБА_12 , укладаючи договір комісії, вийшов за межі своїх повноважень, є помилковими.

За таких обставин правові підстави для визнання договору комісії та договору купівлі-продажу недійсними, а також визнання за позивачем права власності на спірне майно відсутні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 07.10.2020.

Головуючий:

Судді: