Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/546/20
провадження: 2/614/127/20
категорія: 40

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

07.10.2020

смт. Борова Борівського району Харківської області

справа № 614/546/20

Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

за участю учасників справи:

від позивача: не з`явилася,

відповідача: не з`явилася

У С Т А Н О В И В :

17.07.2020 до Борівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , в якому представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.02.2010 в сумі 21 767.10 грн. та судові витрати в сумі 2102.00 грн.

Як на підстави позовних вимог представник позивача посилається на наступні обставини.

ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.02.2010.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.05.2020 має заборгованість 21 767.10 грн., яка складається з наступного:

- 19 407.03 грн. заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 20.00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 19387.03 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 0.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 2360.07 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

- 0.00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

- 0.00 грн. нарахована пеня;

- 0.00 грн. нараховано комісії.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою судді від 14.08.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі отримала 19.08.2020 що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

02.09.2020 ОСОБА_2 надала до Борівського районного суду Харківської області відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог за сукупністю наступних обставин. За весь час користування банківською карткою відповідач вважала, що користувалася власними грошовими коштами, які їй перераховуються як зарплатня, оскільки в анкеті-заяві в графі бажаний кредитний ліміт вона вказала 250.00 грн., їй не було роз?яснено, що вона отримала кредитну картку, за якою необхідно сплачувати проценти та будь-які штрафні санкції, а також їй не було попереджено про можливість банку змінювати кредитний ліміт за власною ініціативою. Крім того, відповідач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, наголошує, що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Також, відповідач зазначає, що позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки банком не були надані суду первинні документи розрахунку боргу, які повинні бути виключно документами первинної бухгалтерської документації, оформленої відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що фіксують факти здійснення господарської діяльності та є підставою для бухгалтерського обліку господарської операції. Додатки до позовної заяви є ксерокопіями документів без «живого» підпису представника та відбитку печатки, відсутня жодна позначка, що вищевказані документи є автентичними копіями з оригіналів, а тому жодним чином не можуть бути прийняті судом як доказ правомірності вимог позивача. Також відповідач зазначила, що перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним щомісячним платежем починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

16.09.2020 до Борівського районного суду Харківської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній просить задовольнити позовні вимоги, оскільки сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. З виписки по рахунку чітко прослідковується, що ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт, яким вона користувалася. Крім того, відповідач звернувся до суду з позовом 13.07.2020 до спливу строку позовної давності.

23.09.2020 ОСОБА_2 надала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що в заяві про приєднання були відсутні умови кредитування, умови встановлення відповідальності тощо. Отже, підписана анкета-заява не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки вона не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Крім того, позивачем так і не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі грошових коштів. В зв?язку з викладеним відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

07.10.2020 до Борівського районного суду Харківської області надійшли пояснення представника позивача, які містять обґрунтування позовних вимог, аналогічне викладеним обставинам у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник позивача подала клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з мотивів, наведених у відзиві та запереченнях.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.02.2010, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2 , станом на 31.05.2020, загальна сума заборгованості становить 21 767.10 грн., яка складається з наступного: 19 407.03 грн. заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 20.00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 19387.03 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 2360.07 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0.00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0.00 грн. нарахована пеня; 0.00 грн. нараховано комісії (а.с. 5-26), згідно анкети-заяви позичальника ОСОБА_2 було оформлено платіжну кредитну картку «Універсальна» (а.с. 38).

Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац перший частини другої статті 207 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина перша статті 1054 ЦК України). Параграф 1 глави 71 ЦК України регулює питання позики та відповідного договору. Так, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що відсутні належні та достатні докази того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 24.02.2010, була ознайомлена та надала свою згоду саме на ті конкретні «Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Тарифи Банку», на які посилається позивач як докази умов кредитного договору від 24.02.2010.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» ознайомилася та погодилася позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо розміру відсотків, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

За відсутності підтверджень щодо конкретно запропонованих позичальнику Умов та правил банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2630.07 грн.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредита, суд зазначає наступне.

Згідно постанови Верховного Суду по справі № 200/5647/18 від 16.09.2020 виписка по картковому рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача як первинний документ, проте вона повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.02.2010. На підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, АТ КБ "ПриватБанк" надав розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахункута довідки про видачу кредитних карток і встановлення та зміни кредитних лімітів.

Зазначені документи містять суттєві суперечності, а саме: анкета-заява позичальника підписана ОСОБА_2 24.02.2010, проте з довідки АТ КБ "ПриватБанк" про випущені кредитні карти на відповідача вбачається, що остання отримала першу кредитну карту не 24.02.2010, а значно раніше - 24.12.2009, тобто перед укладенням кредитного договору.

Крім того, в анкеті-заяві позичальника ОСОБА_2 вказала бажаний кредитний ліміт 250.00 грн. Проте, суд не має можливості достовірно встановити який саме кредитний ліміт був встановлений позивачем відповідачу, оскільки з виписки по картковому рахунку вбачається, що 24.02.2010 ОСОБА_2 встановлено кредитний ліміт в розмірі 250.00 грн., а з довідки АТ КБ "ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_2 вбачається, що старт карткового рахунку відбувся не 24.02.2010, а 12.07.2013 і кредитний ліміт встановлений відповідачу в розмірі 16 200 грн., а не 250.00 грн., та в подальшому був зменшений. Вищевказана довідка не містить відомостей про встановлення ОСОБА_2 кредитного ліміту в розмірі 250.00 грн., а потім збільшення його до 16 200.00 грн.

У досліджених судом виписці по картковому рахунку та довідках АТ КБ "ПриватБанк", доданих до позовної заяви, зазначена інформація по кредитному договору № б/н. Вказані документи не містять дати кредитного договору, що унеможливлює встановлення по якому саме кредитному договору надана зазначена інформація.

Таким чином, суд, дослідивши в сукупності надані позивачем докази, позбавлений можливості встановити чи отримувала відповідач ОСОБА_2 кредитну карту саме в межах кредитного договору № б/н від 24.02.2010, оскільки перша кредитна карта отримана нею значно раніше, який був встановлений кредитний ліміт 250 грн. чи 16 200 грн. Враховуючи той факт, що у виписці та довідках, наданих позивачем навіть відсутня дата кредитного договору в межах якого зазначена в цих документах інформація, суд не може посилатится на них як на беззаперечні докази на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № б/н від 24.02.2010 перед АТ КБ "ПриватБанк".

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з того, що позивач не надав жодного належного, достовірного первинного документа на підтвердження розміру заборгованості позичальника.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 191, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 274-279, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 14, 207, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.