Справа № 185/7532/16-ц
Провадження № 2/185/18/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

представника відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого діє законний представник - мати позивача ОСОБА_6 , яка в свою чергу надала свої повноваження на представництво інтересів представнику адвокату Соломіну В.О., звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Магазин «Ізюмінка», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , про визнання договору недійсним, в якій останній просивсуд визнати недійсним договір застави корпоративних прав та частки № 1-з від 14 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ Магазин «Ізюмінка».

В обґрунтування позовної заяви представник позивача посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , який був власником ТОВ Магазина «Ізюмінка». Під час ознайомлення з матеріалами спадкової справи він дізнався про те, що був укладений договір застави корпоративних прав та частки № 1-з від 14 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ Магазин «Ізюмінка», відповідно до якого: згідно з договором позики № 1 від 01.10.2013 року ОСОБА_3 надала нині померлому ОСОБА_8 позику у сумі 1 300 000, 00 доларів США, зі строком повернення суми позики до 31.12.2015 року, зі строком дії договору позики до повного взаєморозрахунку сторін. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань позичальника, заставодавець ТОВ Магазин «Ізюмінка» в особі директора ОСОБА_9 Г. передала в заставу заставодержателю ОСОБА_3 частину частки у статутному капіталі ТОВ «Фокус», номінальною вартістю 9 289 935,00 грн., що становить 47,911% від статутного капіталу зазначеного товариства, а також частину частки у статутному капіталі ТОВ «СКАЙ-ЛТД», номінальною вартістю 26 824 418,19 грн., що становить 34,72% від статутного капіталу зазначеного товариства. Зазначений договір застави корпоративних прав не був нотаріально посвідчений, а укладений у простій письмовій формі. Зазначеному передувало укладання договору купівлі-продажу № 3-С від 11 грудня 2015 року, за яким ОСОБА_8 передав, а ТОВ Магазин «Ізюминка» прийняло частку корпоративних прав ТОВ «СКАЙ-ЛТД» вартістю 26 824 418, 19 грн., що становить 34,72% від статутного капіталу ТОВ «СКАЙ-ЛТД», яка і стала предметом застави, а також укладання договору купівлі-продажу № 2-Ф від 11 грудня 2015 року, за яким ОСОБА_8 передав, а ТОВ Магазин «Ізюминка» прийняло частку корпоративних прав ТОВ «Фокус» вартістю 9 289 935,00 грн., що становить 47,911% від статутного капіталу ТОВ «Фокус», яка і стала предметом застави.

Справжність цих правочинів заперечується позивачем і його матір`ю, оскільки підписи на зазначених договорах не належать ОСОБА_8 , так як він був дуже заможною людиною та не мав потреби вчиняти зазначені правочини. Відповідно до витягів з ЄДРПОУ, станом на 15 грудня 2015 року, ТОВ Магазин «Ізюмінка» не було учасником ТОВ «Фокус» та ТОВ «СКАЙ-ЛТД», а значить не могло передавати в заставу їх майнові частки у статутному капіталі. Державна реєстрація змін до статутних документів ТОВ «Фокус» та ТОВ «СКАЙ-ЛТД» щодо передачі часток була проведена лише 05.01.2016 року, що свідчить про фіктивність цих правочинів.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2017 року, за результатами повторного розподілу справи згідно ст. 14 ЦПК України, прийнято цивільну справу до провадження та призначено до розгляду.

За клопотанням представника позивача - ОСОБА_10 від 04.09.2018 року було виключено зі складу учасників процесу третю особу ОСОБА_7 , у зв`язку з його смертю, так як єдиним його правонаступником є його дружина ОСОБА_4 , яка також є третьою особою у цій справі.

Крім того, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року було закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ Магазина «Ізюмінка», так як ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року ліквідовано юридичну особу ТОВ Магазина «Ізюмінка».

Представником відповідачки, в порядку ст. 178 ЦПК України, надано відзив на позовну заяву та доповнення, відповідно до яких остання просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуваний договір застави має похідний характер від основного договору та укладається виключно в забезпечення основного зобов`язання, а також не може свідчити про безумовне відчуження заставленого майна за основним зобов`язанням. Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2018 року встановлено, що факт підписання договору позики, саме ОСОБА_8 , підтверджено висновком посмертної судової почеркознавчої експертизи від 05 грудня 2016 року № 1.1-40 Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_8 у вказаному договорі позики та розписці виконано самим ОСОБА_8 . Крім іншого, також зазначила, що оскільки позивач не є стороною оспорюваного правочину, та суду не надано доказів, яким чином внаслідок оскаржуваного договору були порушені зі сторони відповідача права позивача, а тому відсутні і підстави для визнання договору застави недійсним.

Представник законного представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , відповідно до наданої заяви до суду, просив розглядати справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову у повному позові, посилаючись на підстави та доводи викладені у відзиві та доповненнях до відзиву.

Треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про розгляд справи, причини неявки вказаних осіб до суду не відомі.

Суд, вислухавши представника відповідачки, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ОСОБА_3 та ТОВ Магазин «Ізюмінка» був укладений договір застави корпоративних прав та частки № 1-з від 14 грудня 2015 року, відповідно до якого: згідно з договором позики № 1 від 01.10.2013 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_8 позику у сумі 1 300 000, 00 доларів США, зі строком повернення суми позики до 31.12.2015 року, зі строком дії договору позики до повного взаєморозрахунку сторін. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань позичальника, заставодавець ТОВ Магазин «Ізюмінка» передало в заставу заставодержателю ОСОБА_3 частину частки у статутному капіталі ТОВ «Фокус», номінальною вартістю 9 289 935,00 грн., що становить 47,911% від статутного капіталу зазначеного товариства, а також частину частки у статутному капіталі ТОВ «СКАЙ-ЛТД», номінальною вартістю 26 824 418,19 грн., що становить 34,72% від статутного капіталу зазначеного товариства. Зазначений договір застави корпоративних прав не був нотаріально посвідчений, а укладений у простій письмовій формі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 батько малолітнього позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, на які посилається позивач у зазначеній справі, були предметом розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , про визнання договору позики недійсним і стягнення судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним і стягнення судових витрат відмовлено у повному обсязі, а постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року змінено в частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, постановою суду апеляційної інстанції від 12 грудня 2018 року встановлено, що за розпискою від 01.10.2013 року ОСОБА_8 за договором займу № 1 від 01.10.2013 року отримав від ОСОБА_3 у позику грошову суму у розмірі 1 300 000 доларів США.

Вказані кошти ОСОБА_8 в зазначений термін не повернуті.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

22.12.2015 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В., у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 відкрито спадкову справу у спадковому реєстрі № 58403494.

Заяви про прийняття спадщини подано: ІНФОРМАЦІЯ_4 дочкою померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах малолітнього сина померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьком та матір`ю померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Позивач, як спадкоємець першої черги, вважає, що були його порушені майнові інтереси, як спадкоємця майнових прав, які не ввійшли до складу спадщини після померлого, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 неправомірно набула значну частину власності ОСОБА_8 на підставі фіктивних правочинів, серед яких є і спірний договірзастави корпоративних прав та частки № 1-з від 14 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ Магазин «Ізюмінка».

Статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов`язання та підстави його виникнення, а саме, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, заставою.

Предметом застави може будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

З наведеного вбачається, що спірний договір застави укладався в забезпечення основного зобов`язання, а саме, договору № 1 позики грошей у розмірі 1 300 000 доларів США від 01.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , а тому є складовою частиною правочину позики грошей.

Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року вбачається, що судом не було встановлено підстав для визнання договору позики грошей недійсним.

Обґрунтовуючи мотиви щодо відмови у задоволенні позовних вимог, крім іншого, судом встановлено, що факт підписання договору позики, саме ОСОБА_8 , підтверджено висновком посмертної судової почеркознавчої експертизи від 05 грудня 2016 року № 1.1-40 Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_8 у вказаному договорі позики та розписці виконано самим ОСОБА_8 .

Із постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року випливає, що твердження представника ОСОБА_2 про те, що договір позики № 1 від 01 жовтня 2013 року порушує права ОСОБА_2 не знайшло свого підтвердження, оскільки ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного правочину, та суду не надано доказів, яким чином внаслідок укладення оскаржуваного договору були порушені зі сторони відповідачів права позивача.

Крім того, за життя, ОСОБА_8 договір позики № 1 від 01 жовтня 2013 року у встановленому законом порядку не оскаржував та не оспорював, що фактично свідчить про визнання ОСОБА_8 своїх боргових зобов`язань.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція дійшла до висновку, що представником ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів вчинення фіктивного договору позики та факти порушення його майнових прав та інтересів, тому позовні вимоги є недоведеними, мають характер припущень та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Судом при розгляді зазначеної справи не було встановлено, чи були реалізовані права заставодержателя ОСОБА_3 за спірним договором застави корпоративних прав та частки, у зв`язку з відмовою представника відповідачки щодо будь-яких пояснень з цього приводу, вважаючи, що з`ясування зазначених обставин виходить за межі предмету позову.

Частиною п`ятою статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Особа, яка звертається до суду з позовом з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд вважає, що представником ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів недійсності договору застави корпоративних прав та частки № 1-з від 14.12.2015 року, а також факти порушення майнових прав та інтересів малолітнього ОСОБА_2 , у зв`язку з укладанням зазначеного договору застави, а тому позовні вимоги є недоведеними, мають характер припущень та не підлягають задоволенню.

Посилання представника позивача на те, що при укладання спірного договору застави корпоративних прав та частки № 1-з від 14.12.2015 року, ТОВ Магазин «Ізюмінка» не мало права розпорядження та надання в заставу часток статутних капіталів ТОВ «Фокус» та ТОВ «СКАЙ-ЛТД», так як станом на 15.12.2015 року, відповідно до відомостей з ЄДРПОУ, ТОВ Магазин «Ізюмінка» не було учасником корпоративних прав у статутних капіталах ТОВ «Фокус» та ТОВ «СКАЙ-ЛТД», не заслуговують на увагу за наступного.

У рамках зазначеної справи представником відповідачки були надані копії договорів купівлі-продажу, які були укладені у простій письмовій формі, а саме, копія договору купівлі-продажу № 3-С від 11 грудня 2015 року, за яким ОСОБА_8 передав, а ТОВ Магазин «Ізюминка» прийняло частку корпоративних прав ТОВ «СКАЙ-ЛТД» вартістю 26 824 418, 19 грн., що становить 34,72% від статутного капіталу ТОВ «СКАЙ-ЛТД», яка і стала предметом застави, а також копію договору купівлі-продажу № 2-Ф від 11 грудня 2015 року, за яким ОСОБА_8 передав, а ТОВ Магазин «Ізюминка» прийняло частку корпоративних прав ТОВ «Фокус» вартістю 9 289 935,00 грн., що становить 47,911% від статутного капіталу ТОВ «Фокус», яка і стала предметом застави.

Проте, суд позбавлений права надавати оцінку зазначеним правочинам, як і процедурі внесення відповідних змін до статутних документів юридичних осіб щодо розподілу часток у статутних капіталах цих юридичних осіб відповідно до зазначених договорів купівлі-продаж, з проведенням відповідної державної реєстрації таких змін, так як зазначене виходить за межі позовних вимог.

Інші доводи представника позивача зводяться до переоцінки доказів отриманих під час розгляду справи, тому суд не бере їх до уваги.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо визнання недійсним договору застави корпоративних прав та частки № 1-з від 14 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ Магазин «Ізюминка», за недоведеністю, тоді як відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

З огляду на викладене вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по справі не підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 березня 2020 року.

Суддя В.М. Бондаренко