УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

06 жовтня 2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали заяви адвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , третя особа: Херсонська міська рада в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, третя особа: державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Остапенко Сергій Миколайович про визнання стягнення на предмет іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 18.10.2018 р. звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати стягнення на предмет іпотеки двокімнатної квартири, об`єкту житлової нерухомості загальною площею 46,1 кв.м, житлової площі 27,9 кв.м, що розташована у будинку АДРЕСА_1 за іпотечним договором серії та номером 349, виданий 23.01.2006 року приватним нотаріусом Стаднік І.В., здійснений ОСОБА_2 недійсним з припиненням права власності об`єкт іпотеки;

- визнати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкритого розділу) індексний номер 35797467 від 21.06.2017 року та зроблений на його підставі запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21035834 від 19.06.2017 р. недійсними;

- зобов`язати державну службу реєстрації Херсонської міської ради Херсонської області скасувати запис номер 21035834 від 19 червня 2017 року про право власності на двокімнатну квартиру об`єкту житлової нерухомості загальною площею 46,1 кв.м, житлової площі 27,9 кв.м, що розташована у будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати діючим право власності за ОСОБА_1 на підставі договору дарування ВВМ 301199 від 16.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Воєводіною І.М. за реєстраційним номером 5304, номер запису АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати державну службу реєстрації Херсонської міської ради Херсонської області внести запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо визнаного за ОСОБА_1 права приватної власності на підставі договору дарування ВВМ 301199 від 16.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Воєводіною І.М. за реєстраційним номером 5304, номер запису АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову вказує, що перехід права власності до відповідача є незаконним внаслідок того, що він відбувався за застереженням іпотечного договору під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Провадження у справі відкрите ухвалою суді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 листопада 2018 року, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

17.07.2020 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить:

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 ;

- скасувати рішення державного реєстратора Херсонської міської ради Остапенко Сергія Миколайовича, індексний номер 35797467 від 21.06.2017 року про державну реєстрацію права власносі на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 ;

- скасувати запис №21035834 вчинений 19.06.2017 року державним реєстратором Херсонської міської ради Остапенко Сергієм Миколайовичем, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 .

02.10.2020 року до суду надійшла заява адвоката Петрової О.О., яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони:

- АТ "Херсонобленерго" вживати заходи щодо відключення від електропостачання до квартири АДРЕСА_3 ;

- АТ "Херсонгаз" вживати заходи щодо відключення від газопостачання до квартири АДРЕСА_3 ;

- МКП "Херсонтеплоенерго" вживати заходи щодо відключення від теплопостачання до квартири АДРЕСА_3 ;

- МКП "Херсонський водоканал" вживати заходи щодо відключення від водопостачання до квартири АДРЕСА_3 .

В обґрунтування заяви вказала, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 16.09.2004 року ПНХМНО Воєводіною І.М. за реєстровим №5304 та свідоцтва про право власності, виданого 25.04.1994 року Фондом комунального майна м. Херсона № 13639. На підставі іпотечного договору, посвідченого 23.01.2006 року ПНХМНО Стаднік І.В. за реєстровим №349, він передав належну йому квартиру в іпотеку ПАТ «Західінкомбанк», у забезпечення своїх кредитних зобов`язань. Згідно даних Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири, що є предметом іпотеки, у даний час є ОСОБА_2 на підставі рішення державного реєстратора Херсонської міської ради Остапенко Сергія Миколайовича № 35797467 від 21.06.2017 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 . 09.09.2020 року ОСОБА_2 подано заяву до АТ "Херсонобленерго" про відключення постачання послуг електроенергії до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого припинено електропостачання у вищевказану квартиру. ОСОБА_1 та його матір`ю, проживаючими за вищевказаною адресою, постійно сплачувались послуги електропостачання до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі, окрім ОСОБА_1 проживає його мати похилого віку, тому відключення електропостачання доставляє незручності та перешкоджає комфортному життю, а також порушує їх права та інтереси. ОСОБА_2 є титульним власником спірної квартири, тому він має можливість здійснювати подальше відключення квартири від інших мереж (газ, вода, каналізація, опалення). Вважає, що перехід права власності на квартиру, реєстрація якого відбулась на підставі оскаржуваного рішення є незаконним, а рішення та запис про права власності повинно бути скасовано судом, як таке, що суперечить закону та договору іпотеки. Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії тощо.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступнього.

Відповідно до ч.ч.1, 2ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову`заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинитипорушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконаннячи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 16.09.2004 року Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. за реєстровим №5304 та свідоцтва про право власності, виданого 25.04.1994 року Фондом комунального майна м.Херсона № 13639 ОСОБА_1 був власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №94693989 від 16.08.2017 року вбачається, що 19.06.2017 року, державним реєстратором Херсонської міської ради Херсонської області Остапенко С.М. прийнято Рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер: 35797467 від 21.06.2017 року та зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності: 21035834), підставою виникнення права власності вказано Іпотечний Договір, серія та номер: 349, виданий 23.01.2006, видавник: приватний нотаріус Стадник Інна Володимирівна.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Посилання на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду не підкріплено належними доказами по справі, зокрема не зазначено, які саме права позивача не можливо буде поновити в разі ухвалення можливого рішення про задоволення позову.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також, зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому, єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

За таких умов, суд приходить до висновку про відсутність підстав та ризиків, визначенихст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Позивачем, не обґрунтовано, яким чином відключення спірної квартири від електропостачання, та можливе відключення від газопостачання, теплопостачання, водопостачання унеможливить виконання рішення, у разі задоволення позову про припинення права власності, скасування рішення державного реєстратора про право власності.

Питання припинення або відновлення електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання не є предметом позову у даній справі.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову та їх співмірності із заявленими позовними вимогами.

Ухвала в повному обсязі виготовлена та підписана суддею 06 жовтня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 259, 260, 261, 352, 354, 355, п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , третя особа: Херсонська міська рада в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, третя особа: державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Остапенко Сергій Миколайович про визнання стягнення на предмет іпотеки недійсним - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Апеляційна скаргана ухвалу суду подається до Херсонського апеляційного суду або через Херсонський міський суд Херсонської області, а матеріали справи витребовються та надсилаються за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

СуддяО. В. Ус