КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/7470/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 6-3845/2011

07 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарях - Осінчук Н.В., Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бейлика Артура Беніаміновича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування вимог заяви зазначав, що 11 листопада 2011 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року у справі № 240/11 задоволено та видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року у справі № 240/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 203 361,86 грн. та витрати пов`язані із вирішенням спору у розмірі 2 433,61 грн.

Вважає, що зазначений виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки рішення третейського суду прийнято з порушенням вимог Закону України «Про третейські суди», так як рішення суперечить положенням п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» від 11 травня 2004 року № 1701-ІV, зокрема, що справи про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підлягають розгляду третейськими судами.

Посилаючись на наведене, заявник просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 30.11.2011 року, виданий Дніпровським районним судом міста Києва на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 203 361,86 грн. та 2 433,61 грн. - витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом; стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані за виконавчим листом кошти у розмірі 174 437,82 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Бейлик Артур Беніамінович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що Законом України «Про внесення змін до ст.. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом ч. 1 ст.. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнений п. 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом» передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала. Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 240/11, на підставі якого видано оскаржуваний виконавчий лист ухвалено 06 квітня 2011 року, а отже справа про стягнення заборгованості із споживача банківських послуг не була підвідомча третейському суду, а тому третейський суд не мав права на ухвалення рішення по даним правовідносинам. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389-10 (в редакції на час видачі виконавчого листа) та п. 2 ч. 1 ст. 486 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду якщо справа у якій прийнято рішення третейського суду не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відтак, зазначене дає підстави дійти висновку, що виконавчий лист був виданий помилково, а тому відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції здійснив посилання на норми ЗУ «Про третейські суди» на Закон України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості прав у сфері захисту прав споживачів третейським судом» частина 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнений п. 14 та встановивши, що зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року, а рішення Третейського суду було прийнято 06.04.2011 року вирішив відмовити в задоволенні заяви пославшись на відсутність доказів відсутності заборгованості ОСОБА_1 та не врахував незаконність рішення третейського суду та помилковість постановлення ухвали суду про видачу виконавчого листа, що є іншою причиною для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Звертав увагу на те, що вищезазначений помилково виданий виконавчий лист був частково виконаний, в зв`язку з чим кошти отримані стягувачу є безпідставно отриманими та підлягають поверненню заявнику.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк».

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Бейлик А.Б. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник АТ «Альфа-Банк» адвокат Артеменко П.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для її задоволення та того, що заявником не надано доказів відсутності у боржника обов`язку щодо погашення заборгованості за договором кредиту № 890/425-603-74 від 03 грудня 2007 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 03 грудня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №890/425-603-74 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого кредитор надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 160 619,00 грн., зі сплатою 13,0 % річних, із цільовим призначенням для оплати придбаного автомобіля марки Mitsubishi L 200 Intense 2007 року випуску, сірого кольору, згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №000000703 від 28.11.2007 року укладеним з ТОВ «Торговий дім «Євромоторс».

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 203 361,86 грн. та третейський збір у сумі 2 433,61 грн.

У липні 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2011 року видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 203 361,86 грн. заборгованості та 2 433,61 грн. сплаченого третейського збору.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 вказував на те, що справа, у якій було прийнято рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, не була підвідомча даному суду, відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», а тому Дніпровський районний суд міста Києва повинен був відмовити у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду на підставі ч.1 ст.389-10 ЦПК України (у редакції кодексу 2004 року).

Зазначав, що виконавчий лист №6-3845/11 від 30 листопада 2011 року був виданий помилково, отже на підставі ч.2 ст.432 ЦПК України його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Також зазначав, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2011 року не підлягає оскарженню, а відтак ефективним засобом юридичного захисту своїх порушених прав та інтересів, ОСОБА_2 вважає звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

В указаних нормах цивільного процесуального законодавства оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не передбачене.

Проте, відсутність такої можливості не призводить до порушення конституційної засади судочинства - рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, так як у такому випадку оскарженню підлягає рішення третейського суду або виконавчий лист.

Нормами ЦПК України стороні третейського спору надано право оскаржити рішення третейського суду (стаття 454 ЦПК України) та/або подати заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (стаття 432 ЦПК України).

Висновок щодо неможливості оскарження ухвали суду про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-2743цс15 та неодноразово підтвердженою Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 16 квітня 2018 року у справі №910/8253/17, від 17 січня 2019 року у справі №796/186/2018, від 25 січня 2019 року у справі №755/6330/16-ц, від 13 травня 2019 року у справі №6-258/11.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ефективним засобом юридичного захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_2 в аспекті положень ст.13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» є звернення до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (ч.1 ст. 6 цього Закону доповнено п.14 згідно із Законом №2983-VI«Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди»).

За змістом ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року №2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав позову і незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі №6-856цс15, від 11 листопада 2015 року у справі №6-171цс15, від 18 листопада 2015 року у справі №6-187цс15, від 27 січня 2016 року №6-2712цс15 та постанові Великої Палати Верховного суду від 12 грудня 2018 року у справі №755/11648/15-ц.

Таким чином, рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за споживчим кредитом було прийняте третейським судом поза межами його компетенції.

Згідно з п.2 ч.6 ст.56 Закону України «Про третейські суди» компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.389-10 ЦПК України (в редакції, яка була чинна на час постановлення ухвали про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків) суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду .

Аналогічні норми містяться в статті 486 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року.

Отже, суд першої інстанції постановляючи ухвалу від 11 листопада 2011 року про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року не звернув увагу на те, що спір про стягнення коштів за невиконання умов споживчого договору не підвідомчий третейському суду, а тому повинен був відмовити у видачі виконавчого листа на вказане рішення третейського суду.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч.5 ст.124 Конституції України).

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження розглядається як завершальна стадія судового провадження, сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішенні по справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом, а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина суду. Таким чином, остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, повинно бути виконаним, що відповідає принципу верховенства права, який договірні сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи вказану Конвенцію.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки Дніпровський районний суд міста Києва помилково видав виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року, яке було ухвалено у не підвідомчій третейському суду, відповідно до закону, справі, колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого листа №6-3845/11, виданого 30 листопада 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 203 361,86 грн. заборгованості та 2 433,61 грн. сплаченого третейського збору таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що в Кам`янець-Подільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області перебувало виконавче провадження № 39847455 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

22 квітня 2016 року грошові кошти від реалізації автомобіля «Mitsubishi L 200 Intense» 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в сумі 174 437,82 грн. були перераховані стягувачу ПАТ Укрсоцбанк, згідно платіжного доручення № 1376. (а.с. 59-60).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, і на підставі такого виконавчого листа відбулося стягнення у розмірі 174 437,82 грн., вказані кошти підлягають стягненню на користь боржника як безпідставно одержані стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», за виконавчим документом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати виконавчий лист №6-3845/11, виданий 30 листопада 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в розмірі 203 361,86 грн. та 2 433,61 витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані за виконавчим листом кошти у розмірі 174 437,82 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий: Судді: