29.09.2020 Справа № 363/1835/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Полуян В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_2 , в травні 2019 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з 2004 року по теперішній час працює на посаді голови Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області. За період роботи на цій посаді він зарекомендував себе як відповідальний та досвідчений керівник, порядна людина та професіонал своєї справи. За весь час роботи на посаді жодних нарікань не було. В колективі завжди поважали та вважали добропорядною, чесною і відповідальною людиною. 20.03.2019 року близько 11 год. в приміщення Козаровицької сільської ради прийшов мешканець села ОСОБА_3 і приніс зареєструвати відкриту заяву від себе, в якій в грубій формі ображав керівництво сільської ради в бездіяльності по прибиранню сміття в селі. У зв`язку з чим 21.03.2019 року ним була подана заява до Вишгородського відділу поліції ГУ НП у Київській області. На сьогоднішній день в мережі Інтернет через офіційний сайт «Фейсбук» зареєстрована сторінка (аккаунт) « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на якій на початку квітня 2019 року відповідачем ОСОБА_3 викладено публікацію про неправдиві факти та поширена недостовірна інформація, яка принижує честь та гідність як громадянина України, а також ділову репутацію, як Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області. Зокрема, відповідач шляхом поширення через мережу Інтернет, на офіційному сайті «Фейсбук», використовуючи свій обліковий запис « ОСОБА_3 », поширив інформацію такого змісту: (мова оригіналу) -«Моя заява в прокуратуру це очна ставка. Публічна очна ставка між Вишгородською районною державною адміністрацією з її право Похоронними (половими) органами та проституткою ОСОБА_2 , сільською радою. Мені надішлють відповідь я опублікую. Громада села вислухає сторони, їх пояснення, про те як Вишгородська районна державна адміністрація багато років лишає поза увагою суспільно-небезпечну діяльність ОСОБА_2 , і як її імпотентні ПравоПохоронні органи не притягнули ОСОБА_2 до відповідальності. Всі розуміють наскільки шкідливі для людей державні структури і що люди мусять захищати себе самостійно».

Позивач зазначає, що дана інформація стосується безпосередньо його та побудована у формі образливих та принизливих тверджень. Крім грубих та образливих висловів на адресу позивача, відповідач заявляє про неправдиві факти з наміром принизити його, як голову сільської ради. Вважає, відповідач націлено принижує його гідність та авторитет, як очільника сільської ради в очах громадян села.

Крім того, зазначає, що поширена відповідачем недостовірна інформація негативно вплинула на імідж, сприяла зниженню авторитету, як відповідального голови сільської ради, підриву довіри до його діяльності, а тому йому завдано моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену ОСОБА_3 у мережі Інтернет на офіційному сайті «Фейсбук» з зазначенням наступних висловлювань: « Моя заява в прокуратуру це очна ставка. Публічна очна ставка між Вишгородською районною державною адміністрацією з її правоПохоронними (половими) органами та проституткою ОСОБА_2 , сільською радою. Мені надішлють відповідь я опублікую. Громада села вислухає сторони, їх пояснення, про те як Вишгородська районна державна адміністрація багато років лишає поза увагою суспільно-небезпечну діяльність ОСОБА_2 , і як її імпотентні ПравоПохоронні органи не притягнули ОСОБА_2 до відповідальності. Всі розуміють наскільки шкідливі для людей державні структури і що люди мусять захищати себе самостійно»; зобов`язати ОСОБА_3 спростувати викладену недостовірну інформацію у спосіб найбільш близький до способу поширення, а саме: протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили спростувати поширену ним інформацію у такий же спосіб, у який вона поширювалася, шляхом опублікування рішення суду у мережі Інтернет на офіційному сайті «Фейсбук» та викладення інформації наступного змісту: «Увага! Спростування. Шановні користувачі « ОСОБА_3 » спростовує поширену інформацію, а саме: «Моя заява в прокуратуру це очна ставка. Публічна очна ставка між Вишгородською районною державною адміністрацією з її правоПохоронними (половими) органами та проституткою ОСОБА_2 , сільською радою. Мені надішлють відповідь я опублікую. Громада села вислухає сторони, їх пояснення, про те як Вишгородська районна державна адміністрація багато років лишає поза увагою суспільно-небезпечну діяльність ОСОБА_2 , і як її імпотентні ПравоПохоронні органи не притягнули ОСОБА_2 до відповідальності. Всі розуміють наскільки шкідливі для людей державні структури і що люди мусять захищати себе самостійно»; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 536,80 грн.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області Рудюка О.Д. від 27.06.2019 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.11.2019 року по даній справі закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті в загальному провадженні.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належним чином повідомлений. Своїм правом відповідач не скористався, відзив на позовну заяву до суду не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

20.03.2019 року в Козаровицькій сільській раді Вишгородського району Київської області зареєстровано відкриту заяву від ОСОБА_3 , під номером 43, адресовану всім мешканцям села Козаровичі, голові сільської ради ОСОБА_2

21.03.2019 року ОСОБА_2 , позивачем по справі була подана заява до Вишгородського відділу поліції ГУ НП у Київській області № 02-15/106, в якій він вказує, що ОСОБА_8 , під час перебування в приміщенні Козаровицької сільської ради обзивав сільського голову ОСОБА_2 грубою нецензурною лайкою, хотів вдарити його стільцем та погрожував фізичною розправою.

Статтею 297 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

В пункті 15 Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі .

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ч. 7 ст. 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Позивач в своїх позовних вимогах просив суд, визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_3 у мережі Інтернет на офіційному сайті «Фейсбук», зокрема: «Моя заява в прокуратуру це очна ставка. Публічна очна ставка між Вишгородською районною державною адміністрацією з її правоПохоронними (половими) органами та проституткою ОСОБА_2 , сільською радою. Мені надішлють відповідь я опублікую. Громада села вислухає сторони, їх пояснення, про те як Вишгородська районна державна адміністрація багато років лишає поза увагою суспільно-небезпечну діяльність ОСОБА_2 , і як її імпотентні ПравоПохоронні органи не притягнули ОСОБА_2 до відповідальності. Всі розуміють наскільки шкідливі для людей державні структури і що люди мусять захищати себе самостійно».

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду копію публікації за підписом ОСОБА_3 (скріншот) вказаної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Із досліджених в ході судового розгляду копії публікації (скріншоту заяви), суд позбавлений можливості встановити обставини, стосовно того, чи стосуються дана публікація предмету спору, оскільки з них неможливо достовірно встановити її дату та час публікації, інтернет-ресурс на якому було розміщену дану публікацію.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За таких обставин, суд визнає копію публікації (скріншот заяви), надані позивачем в якості доказів не достовірними, оскільки з них не можливо встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його позовних вимог, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Приймаючи до уваги те, що суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушення його особистих немайнових прав, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, на позивача покладаються всі судові витрати по справі

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 277, 280, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 15, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273-279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).

Дата складення повного судового рішення 08 жовтня 2020 року.

Суддя О.Д. Рудюк