Постанова

Іменем України

08 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 824/48/20

провадження № 61-12843ав20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Бурлакова С. Ю.,

за участю секретаря судового засідання- Іванова В. А.,

учасники справи (сторони третейського спору):

позивач у третейському спорі - Кредитна спілка «СуперКредит»,

відповідач у третейському спорі (заявник)- ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду (проспект Повітрофлотський, 28, м. Київ) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2020 року у складі судді Чобіток А. О. у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 03 січня 2020 року у справі № 121/19 за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду як до суду першої інстанції із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 03 січня 2020 року у справі № 121/19 за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» (далі - КС «СуперКредит») до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи вимоги заяви ОСОБА_1 посилався на те, що 08 грудня 2016 року між КС «СуперКредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір кредитної лінії № СК-23/0151/16/127/20 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн. Того ж дня між ним та КС «СуперКредит» був укладений договір поруки № СК-23/0151/16/127/20 (далі - договір поруки), за умовами якого він взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитодавцем у тому ж обсязі, що і позичальник, за повернення кредиту, сплату процентів, пені, можливих санкцій та відшкодування збитків. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 03 січня 2020 року у справі № 121/19 з нього на користь КС «СуперКредит» стягнено 20 017,05 грн, з яких: 7 072,32 грн - сума не сплачених вчасно процентів станом на 03 грудня 2019 року, 9 702,73 грн - сума нарахованої пені в період з 22 серпня 2018 року до 22 червня 2019 року, 1 900,00 грн - сума сплаченого третейського збору, 1 342,00 грн - сума витрат на правову допомогу. На його думку, цим рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 як сторони кредитного договору, якого належало б залучити до участі у розгляді справи в третейському суді, оскільки фактично вирішувався спір щодо неналежного виконання ним як позичальником зобов`язання, що виникло на підставі кредитного договору та полягає в одержанні послуг споживачем. У зв`язку з цим відповідно до пункту 1 4 частини першої статті 6 ЗУ «Про третейські суди» третейський суд не міг розглядати справу № 121/19, оскільки спір у цій справі стосується захисту прав боржника-споживача послуг КС «СуперКредит».

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 липня 2020 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 03 січня 2020 року у справі № 121/19.

Суд мотивував ухвалу тим, що третейські суди в порядку, передбаченому законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За законом у цьому випадку немає так званої обов`язкової процесуальної співучасті, тобто законом передбачено право позивача звернутися в суд з позовом до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником - за кредитним договором; між кредитором і поручителем - за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин. Таким чином, кредитор у спірному випадку має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому в разі пред`явлення вимоги кредитора про виконання обов`язку лише до поручителя він відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2020 рокуі постановити нову ухвалу про задоволення заяви про скасування рішення третейського суду.

Апеляційна скарга мотивована неврахуванням судом того, що всі спори, які стосуються правомірності стягнення заборгованості за кредитними договорами, які укладені між споживачами - фізичними особами та банками, не підвідомчі третейським судам, а підвідомчі судам загальної юрисдикції.

У вересні 2020 року КС «СуперКредит» подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що це судове рішення є законним і обґрунтованим.

Також КС «СуперКредит» подала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомлення про вручення поштового відправлення, однак до суду не з`явився.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що у грудні 2019 року КС «СуперКредит» звернулася до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був укладений 08 грудня 2016 року між КС «СуперКредит» та ОСОБА_2 , за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн.

Того ж дня між ОСОБА_1 та КС «СуперКредит» був укладений договір поруки, за умовами якого він взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитодавцем у тому ж обсязі, що і позичальник, за повернення кредиту, сплату процентів, пені, можливих санкцій та відшкодування збитків.

Посилаючись на невиконання позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору, позивач просив стягнути з поручителя ОСОБА_1 суму не сплачених вчасно процентів станом на 03 грудня 2019 року в розмірі 7 072,32 грн, суму нарахованої пені у період з 22 серпня 2018 року до 22 червня 2019 року в розмірі 9 702,73 грн, суму третейського збору в розмірі 1 900,00 грн та суму понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1 342,00 грн.

Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» рішенням від 03 січня 2020 року позов задовольнив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України визначено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду відповідає.

Так, розділом VII ЦПК України регламентований порядок здійснення провадження у справах про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.

Частиною першою статті 454 ЦПК України визначено, що сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно з частиною третьою статті 457 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 553 ЦК України договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного, забезпеченого договору, яким у даному випадку є кредитний договір. Акцесорний договір не є споживчим договором, а сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення особистих потреб поручителя.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу цієї статті доповнено пунктом 14 згідно із Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам») третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Порука є способом забезпечення зобов`язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника в договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов`язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Вимоги пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо обмеження компетенції третейських судів не поширюються на спори, що виникають з акцесорних договорів навіть за умови, якщо такими договорами забезпечено виконання зобов`язання за споживчим договором.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження№ 14-336цс18).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що заборгованість за кредитним договором стягнена лише поручителя, який погодив передачу на розгляд третейського суду спору, який може виникнути з кредитних правовідносин, суд дійшов правильного висновку, що третейський суд ухвалив рішення у межах наданих йому законом повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа не була підвідомча третейському суду через те, що правовідносини договору поруки регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», є безпідставними та спростовуються вищевказаним висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18), згідно з яким поручитель не може розглядатися у договорі поруки як споживач послуг банку (кредитної спілки), а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання ОСОБА_1 в заяві про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 03 січня 2020 року у справі № 121/19 на те, що цим рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу, оскільки рішенням третейського суду стягнуто заборгованість лише з поручителя.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Керуючись статтями 24, 259, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков