ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/822/19

Головуючий у першій інстанції - Сташків В. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/392/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

секретар: Кривопиша Я.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

дата та місце складання повного тексту: 19 листопада 2019 року, смт.Ріпки,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , та в подальшому змінивши підстави позову, просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25038 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 09 березня 2019 року ОСОБА_2 на офіційній сторінці ОСОБА_12 у соціальній мережі Facebook, яка не є обмеженою для доступу, під публікацією, яку останній скопіював у ОСОБА_5 щодо новообраного Президента Монголії, вдався до образливих висловлювань на адресу позивача. Позивач зазначав, що дії відповідача несли у собі цілеспрямований характер, оскільки останній «панічно» боїться допустити позивача до депутатського корпусу Любецької селищної ради, так як на день розміщення останнім образ він був кандидатом у депутати по виборчому округу №25 від сіл Мохначі та Углова Рудня Ріпкинського р-ну Чернігівської обл.

У заяві про зміну підстав позову зазначив, що 18 червня 2019 року, приблизно з 12 до 13 год., під час перебування позивача у с.Мохначі Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. з метою проведення агітаційної роботи з виборцями, голова Мохначівської сільської ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_9 проводила агітацію за іншого кандидата, а голова Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_2 висловлювався щодо нього, як кандидата в депутати на додаткових виборах, вдаючись до негативних публічних оцінок його особистих якостей та розповідав виборцям неправдиву інформацію щодо нього.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року визнано дії відповідача щодо розповсюдження завідомо недостовірної інформації про кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_1, та дії голови Мохначівської сільської ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_9 щодо агітації кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_15, як оцінка посадовими особами відповідного органу кандидата ОСОБА_1 , які мали місце 18 червня 2019 року у с.Мохначі такими, що порушують пункти 2, 3 частини 1 та частину 5 статті 60 Закону України «Про місцеві вибори».

Позивач визначив розмір моральної шкоди в сумі 25038 грн, яку обчислював за допомогою методики встановлення заподіяння моральної шкоди та оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробленої ОСОБА_14, оскільки відсутня законодавчо встановлена методика розрахунку розміру моральної шкоди.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 1000 грн у відшкодування моральної шкоди та вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не заявляв позовні вимоги про визнання недостовірною інформації розміщеної ОСОБА_2 в соціальній мережі Facebook та не довів поширення саме відповідачем недостовірної інформації в соціальній мережі в коментарях до публікації ОСОБА_5 щодо новообраного Президента Монголії, тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди за розповсюдження даної негативної інформації. В той же час, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року було встановлено факт розповсюдження відповідачем завідомо недостовірної інформації про ОСОБА_1 18.06.2019 р. під час проведення передвиборчої агітації позивача в с. Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області, та зваживши на те, що інші порушення з боку ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, врахувавши вимоги розумності і справедливості, суд вирішив стягнути 1000 грн у відшкодування моральної шкоди, в якості справедливої сатисфакції, оскільки саме такий розмір моральної шкоди вважав адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав ОСОБА_1 в даній ситуації. При цьому, суд не взяв до уваги розроблену ОСОБА_6 методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, так як вказана методика вже не використовується при проведенні судових психологічних експертиз.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не погоджується з висновком суду щодо незастосування Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розроблену ОСОБА_6 . Зазначає, що дана методика розміщена на сайті Міністерства юстиції України та використовувалась з 03 березня 2010 року по 29 січня 2016 року, а 18 січня 2019 року дана методика перереєстрована та представлена як Методика психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди, розроблена Харківським НДІСЕ в 2017 році під номером 14.1.75. Вказує, що на сьогодні дана методика вважається найбільш обґрунтованою та єдиною, що має офіційний характер. Вказує, що суд першої інстанції відкидаючи та помилково стверджуючи не існування наведеної методики розрахунку механізму грошового еквівалента понесеної моральної шкоди, що вже доведена, на свій розсуд хибно визначив суму моральної шкоди не наводячи фактично механізму її розрахунку.

На думку особи, яка подає апеляційну скаргу, суд не взяв до уваги той факт, що відповідач не поніс будь-якого покарання за вчинений адміністративний поступок (політичну корупцію), що доведення самого факту порушення відповідачем чинного законодавства тривало певний час і не з вини позивача та що відповідач і надалі продовжує порушувати чинне законодавство негативно висловлюючись на адресу позивача.

Позивач звертає увагу, що підставою для його позову було встановлення Чернігівським окружним адміністративним судом факту розповсюдження відповідачем завідомо недостовірної інформації під час проведення ним агітаційної роботи з виборцями 18 червня 2019 року у с.Мохначі. Проте суд в своєму рішенні послався на розміщену ОСОБА_2 інформацію в соціальній мережі, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, адже суд не врахував заяву про зміну підстав позову від 10 липня 2019 року.

ОСОБА_1 зазначає, що суд значно занизив розмір заявленої суми моральної шкоди, мотивуючи рішення тим, що ставить під сумнів обставини, встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року при цьому послався на якісь невідомі інші порушення з боку відповідача, які нібито не доведені позивачем. В той же час, суд не звернув уваги що відповідачем поширена недостовірна інформація в публічний спосіб, стосується саме позивача, не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права позивача, що відповідає п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Крім того, не погоджується ОСОБА_1 і з висновком суду про відсутність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, вважає, що відповідно до норм ст.ст.58, 60, 62 ЦПК України чітко і повно встановлено, хто може виступати в суді представником та на підставі яких документів, а також, кому і за яких обставин це заборонено. В цивільному процесі України немає статті, яка б встановлювала адвокатську монополію на ведення справ у судах. Позивач вважає, що ним доведено витрати на правову допомогу, зокрема надано довіреність, акти виконаних робіт та фіскальні чеки, на підставі яких суд мав стягнути витрати з відповідача.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам не в повній мірі відповідає рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Центральної виборчої комісії від 20 квітня 2019 року №847 «Про додаткові вибори депутатів сільських, селищних рад 30 червня 2019 року» призначено на 30 червня 2019 року додаткові вибори депутатів сільських, селищних рад, зокрема, Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл., як об`єднаної територіальної громади від Мохначівської сільської ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. (села Мохначі, Галків, Губарі, Семаки, Углова Рудня, селище Пересаж) та оголошено з 11 травня 2019 року початок виборчого процесу.

Позивач був зареєстрований 05 червня 2019 року кандидатом у депутати в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. Іншими кандидатами були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року, яке набрало законної сили 26 червня 2019 року, задоволено частково позов ОСОБА_1 та визнано дії голови Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_2 щодо розповсюдження завідомо недостовірної інформації про кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради ОСОБА_1 , та дії голови Мохначівської сільської ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_9 щодо агітації кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради ОСОБА_15, як оцінка посадовими особами відповідного органу кандидата ОСОБА_1 , які мали місце ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Мохначі Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. такими, що порушують пункти 2,3 частини першої та частину п`яту статті 60 Закону України «Про місцеві вибори» (а.с.62-64).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що вказаним судовим рішення вирішено питання про судові витрати та ним не вирішувались позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тож, преюдиційним рішенням для даної справи встановлено, що 18 червня 2019 приблизно з 12 до 13 години під час перебування ОСОБА_1 у с.Мохначі з метою проведення агітаційної роботи з виборцями, голова Мохначівської сільської ради ОСОБА_9 проводила агітацію за іншого кандидата ОСОБА_8, а голова Любецької селищної ради ОСОБА_2 висловлювався щодо кандидата в депутати на додаткових виборах ОСОБА_1 вдаючись до негативних публічних оцінок особистих якостей позивача, дослівний зміст цих висловлювань приведений в позовній заяві Вказаний факт підтверджується поясненнями позивача та свідка ОСОБА_12 . Суд кваліфікував ці дії, як оцінка посадовою особою відповідного органу певного кандидата, тому ці дії є такими, що порушують пункти 2, 3 частини першої статті 60 Закону України «Про місцеві вибори».

Згідно частини п`ятої статті 60 Закону України «Про місцеві вибори» забороняється розповсюдження завідомо недостовірних відомостей про кандидата, політичну партію або її місцеву організацію - суб`єкта виборчого процесу, а також розповсюдження завідомо недостовірної інформації про підтримку певного кандидата або місцевої організації партії іншими кандидатами, політичними партіями або їх місцевими організаціями.

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 був обраний депутатом в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області та з кінця жовтня 2019 року приступив до виконання своїх обов`язків.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Частиною 1 статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

При розгляді даної справи достовірно встановлено, що судовим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року вже визнано дії голови Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_2 щодо розповсюдження завідомо недостовірної інформації про кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради ОСОБА_1 , та дії голови Мохначівської сільської ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_9 щодо агітації кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради ОСОБА_15, як оцінка посадовими особами відповідного органу кандидата ОСОБА_1 , які мали місце ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Мохначі Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. такими, що порушують пункти 2,3 частини першої та частину п`яту статті 60 Закону України «Про місцеві вибори».

Тобто, факт розповсюдження недостовірної інформації про позивача саме ОСОБА_2 вже доведено, проте при розгляді адміністративної справи не вирішувалось питання про відшкодування шкоди ОСОБА_1 завданими діями відповідача, або в інший спосіб відновлення порушених прав.

Згідно частини 1 та пункту 4 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) вказано про необхідність усвідомлення публічними особами того, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя. Публічними особами вважаються особи, які займають державні посади і/чи використовують державний ресурс, а також усі ті, хто відіграє певну роль у громадському житті, зокрема, в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій сфері.

Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (статі 3, 4, 6 Декларації).

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

ОСОБА_1 на момент розповсюдження про нього недостовірної інформації був кандидатом в депутати в одномандатному виборчому окрузі №25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл., відтак був публічною особою, що тягне за собою ширші межі допустимої інформації щодо нього порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян.

Оскільки рішенням суду вже було визнано дії голови Любецької селищної ради Ріпкинського р-ну Чернігівської обл. ОСОБА_2 щодо розповсюдження завідомо недостовірної інформації про кандидата у депутати ОСОБА_16 при розгляді даної справи у суду відсутні підстави для повторної перевірки даних фактів.

Доводи апеляційної скарги, що суду неправомірно не взято до уваги Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розроблену ОСОБА_6 , не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Згідно з «Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, встановлення глибини та важкості страждань особистості, а також розрахунок приблизної суми, яка може їх компенсувати, віднесені до компетенції експертів-психологів. Саме психологами в своїх розрахунках використовувалась формула ОСОБА_14 , яка була включена до Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства Юстиції України. В той же час 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України дана методика була виключена з Реєстру методик. Також апеляційний суд вказує, що дана методика застосовувалась лише для проведення експертиз, а не для індивідуального застосування для обґрунтування розміру моральної шкоди чи застосування судом, який не має спеціальних знань.

Відхиляються доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідач не поніс будь-якого покарання за вчинений адміністративний поступок (політичну корупцію), оскільки даний факт взятий до уваги при розгляді справи, по суті судом першої інстанції було ухвалено законне рішення, однак на думку апеляційного суду, неналежно обґрунтовано розмір моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що підставою для його позову було встановлення Чернігівським окружним адміністративним судом факту розповсюдження відповідачем завідомо недостовірної інформації під час проведення ним агітаційної роботи з виборцями 18 червня 2019 року у с.Мохначі, проте суд в своєму рішенні послався на розміщену ОСОБА_2 інформацію в соціальній мережі, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, адже суд не врахував заяву про зміну підстав позову від 10 липня 2019 року, відхиляються апеляційним судом. Вивчивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що дійсно, 11 липня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну підстав позову, проте заява містить посилання на коментарі ОСОБА_2 в соціальній мережі Facebook до публікації ОСОБА_5 щодо новообраного Президента Монголії, які полягали в образах в сторону позивача і не визначено конкретно у який спосіб позивач вирішив змінити підстави позову.

Не заслуговують на уваги також доводи ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу, оскільки статтею 137 ЦПК України, зокрема частиною 1, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Інші норми ЦПК України не містять будь-яких посилань на відшкодування витрат на правничу допомогу іншим особам, яким законом дозволено представляти інтереси сторін.

Помилковими є посилання позивача на статті 58, 60, 62 ЦПК України, оскільки дані статті регулюють хто саме може представником. Зокрема частинами 1 та 2 статті 60 визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 , що суд значно занизив розмір заявленої суми моральної шкоди. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не обґрунтував із яких підстав ним було задоволено саме таку суму у відшкодування моральної шкоди. Апеляційний суд вважає, що з урахуванням характеру порушення права, протиправної поведінки відповідача, який по-перше діяв незаконно, а по-друге поширював неправдиву інформацію про позивача перед аудиторією виборців, в місцевості де позивач фактично виріс, де працював ще його дід, що в сукупності завдало позивачу ще більші страждання, інші обставини, що мають значення, особу як позивача, так і відповідача, розмір моральної шкоди необхідно збільшити до 5000 грн. Колегія суддів вважає, що саме такий розмір у відшкодування моральної шкоди буде справедливим і повністю відповідатиме характеру заподіяння позивачеві шкоди його особистим немайновим правам.

Таким чином, унаслідок розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст.376 ЦПК України оскаржене рішення у частині стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягає зміні на підставі положень статті 376 ЦПК України.

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Вбачається, що подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 сплатив 2881 грн 50 коп. судового збору. Отже, з ОСОБА_2 на користь позивача слід пропорційно до задоволення позовних вимог стягнути 576 грн 30 коп. (2881 х 20%) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2019 року змінити в частині розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди, визначивши її у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 576 грн. 30 коп. у відшкодування судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 березня 2020 року.

Головуючий: Судді: