06.10.2020 року Провадження №2/425/450/20
Справа №425/1640/20
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , якою просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Позиція позивача полягала в тому, що квартира АДРЕСА_1 була надана для користування на підставі рішення профспілкового комітету колишньому чоловіку позивача та членам його сім`ї (їй та сину). Однак відповідач, як член сім`ї наймача з 2014 року не проживає у вказаній квартирі, тому його слід визнати таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку.
Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.
І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:
Під час перебування у шлюбі позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , на підставі рішення профспілкової організації, був виданий ордер на зайняття ним та його родиною житлової площі в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю реєстрації у ній місця проживання (а.с. 7).
Двадцять другого жовтня 2002 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано і ОСОБА_3 змінив своє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а наймачем цієї квартири залишилась ОСОБА_1 та її син: ОСОБА_2 (а.с. 6,8).
Станом на 28 січня 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 , мають зареєстроване місце проживання: ОСОБА_1 , як наймачка, та її син - ОСОБА_2 , як член ї сім`ї (а.с. 8).
Відповідно до акту щодо встановлення факту проживання від 28 січня 2020 року, складеного за участю сусідів-свідків ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 , а її син ОСОБА_2 не проживає у цій квартирі з травня 2014 року (а.с.9).
Отже, із встановлених обставин вбачається, що позивач та відповідач стали учасниками цивільних правовідносин у сфері права користування жилим приміщенням в будинку державного житлового фонду, в межах яких між ними виник спір щодо припинення права користування квартирою членом сім`ї наймача, у зв`язку із його невикористанням понад шість років.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень статті 47 Конституції України держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу взяти житло в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Так, з огляду на положення статті 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.
При цьому, згідно з положеннямии статті 64 того ж кодексу наймач має право вселити в отримане жиле приміщення - членів своєї сім`ї, які разом з наймачем користуються на рівні з ним усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 2002 року є наймачем квартири АДРЕСА_1 , і має зареєстроване місце проживання у зазначеній квартирі з 21 лютого 1989 року (а.с.8).
І 21 грудня 2006 року, ОСОБА_1 надала право користування цією квартирою своєму синові - ОСОБА_2 і той, також зареєстрував своє місце проживання у зазначеній квартирі (а.с.8).
Частина 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР гарантує, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому стаття 71 цього ж кодексу передбачає, що при тимчасовій відсутності членів сім`ї наймача за ними зберігається жиле приміщення тільки протягом шести місяців, за відсутності передбачених цією ж статтею поважних причин, для застосування яких він повинен заявити наймодавцю.
Таким чином, з огляду на те, що позивачем доведена відсутність ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , понад шість місяців, і матеріали справи не містять інформації про повідомлення ОСОБА_2 про наявність поважних причин своєї відсутності, суд вважає, що ОСОБА_2 дійсно втратив право користування цієї квартирою.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 , слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,133-142,206,211,213,217,220-222,244-248,258,259,263-265,268,272,273,351,352,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя - Д.С. Коваленко