Номер провадження: 22-ц/813/4101/20
Номер справи місцевого суду: 522/6729/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року, Комунальне підприємстве «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» (далі КП «ЖКС «Вузівський») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 до про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» (юридична адреса: 65088, м.Одеса, вул.Шишкіна, 60-А, розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «МАРФІН БАНК» в м.Чорноморськ, МФО 328168, ) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з 01 травня 2011 року по 30 листопада 2016 року у загальному розмірі 6039 (шість тисяч тридцять дев?ять) гривень 96 копійки, яка складається з заборгованості за послуги з: «утримання будинку та прибудинкової території» у розмірі 4712 гривень 52 копійок; «гараж» у розмірі 1 327 гривень 44 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» (юридична адреса: 65088, м.Одеса, вул.Шишкіна, 60-А, розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «МАРФІН БАНК» в м.Чорноморськ, МФО 328168, ) судовий збір у розмірі 255 (двісті п?ятдесят п?ять) гривень 33 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення, в яклму відмовити КП «ЖКС «Вузівський» у задоволенні позову в повному обсязі. Судовий збір за подання апеляційної скарги стягнути з позивача на користь відповідача в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.08.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а ухвалою цього ж суду від 30.08.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. головуючий суддя, судді Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, КП «ЖКС «Вузівський» посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити судове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не в повній мірі відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно з п. п. 1.3, 1.4 Статуту Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський», затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1449-V від 4 липня 2007 року, засновником КП «ЖКС «Вузівський» є Одеська міська рада.

Рішенням Одеської міської ради № 1165-V від 05.04.2007 року «Про реорганізацію комунальних підприємств та затвердження їх статутів у новій редакції», КП «Дирекція єдиного замовника «Вузівське» шляхом злиття з КП «Дирекція єдиного замовника «Чубаївське» було реорганізоване у комунальне підприємство «Житлово - комунальний сервіс «Вузівський», який слід вважати правонаступником реорганізованих підприємств.

Розпорядженням Одеського міського голови № 97-01р від 28.01.2003 року «Про передачу майна в повне господарське ведення комунальним підприємствам «Дирекція єдиного замовника» будинок АДРЕСА_2 був переданий на баланс КП «ДЄЗ «Чубаївське», правонаступником якого є позивач.

Частиною 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний здійснювати контроль над технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; вчасно проводити підготовку житлового будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування й ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів по ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у строк, установлений договором або законодавством.

Як вбачається з п. 1.3 і п. 4.1 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 60 від 25 квітня 2005 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року № 541/10821, виконавцем житлово-комунальних послуг може бути суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг, і який може забезпечити виконання зобов`язань, визначених у ч.2 ст.31 «Про житлово-комунальні послуги».

КП «ЖКС «Вузівський» здійснює функції виконавця робіт з утримання будинків, споруд і прибудинкової території, приймає на баланс житлові будинки, їх інженерне обладнання, укладає договора з ремонтно-експлуатаційними підприємствами, енерго-, водопостачальними й іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинків і прилеглої території. Оплату наданих житлово-комунальних послуг споживач повинен вносити на розрахунковий рахунок КП «ЖКС «Вузівський».

Позивач на договірних засадах здійснює функції замовника послуг по збиранню та вивезенню твердих побутових відходів мешканців будинків, які перебувають на балансі у останнього.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2011 року по 30.11.2016 року становить у загальному розмірі 6039 гривень 96 копійки, яка складається з: «утримання будинку та прибудинкової території» у розмірі 4712 гривень 52 копійок; «гараж» у розмірі 1 327 гривень 44 копійки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки в порушення приписів закону, відповідачем не здійснювалася оплата за житлово - комунальні послуги у належному розмірі.

Проте, апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно донормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Згідно з положеннями ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Крім того, вказаний вище обов`язок також передбачено ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», де зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням вищевикладенного, апеляційній суд погоджується із висновком місцевого суду щодо наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за надані житлово комунальні послуги.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи немає жодних доказів того, що КП «ЖКС «Вузівський» є Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 (далі Будинок) та що він визначений відповідно до чинного законодавства Виконавцем житлово комунальних послуг для цього Будинку.

Проте, вказані доводи апелянта є помилковими та спростовуються наступним.

Так, як вбачається та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, засновником Комунальногого підприємства є територіальна громада м.Одеса, в особі Одеської міської ради.

Підприємство здійснює свою діяльність згідно із Статутом, затвердженим рішенням Одеської міської ради №1449-V від 04.07.2007 року, зареєстрованим виконавчим комітетом Одеської міської ради 02.08.2007 року за реєстраційним номером 028770.

Комунальне підприємство, здійснює свою діяльність щодо утримання, ремонту та благоустрою житлового фонду, нежитлових споруд, їх інженерного обладнання та прилеглих територій у відповідності до розпорядження Одеського міського голови № 97-01р від 28.01.2003 року «Про передачу майна у повне господарське ведення комунальним підприємствам «Житлово-комунальний сервіс», рішення Одеської міської ради №1173-V від 05.04.2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м.Одеса», Статуту КП «ЖКС «Вузівський», затвердженого рішенням Засновника.

Відповідно до розпорядження міського голови №97-01р. від 28.01.2003 року «Про передачу майна в повне господарське відання комунальним підприємствам «Дирекція єдиного замовника» КП «ЖКС «Вузівський» передано у повне господарське відання основні засоби (майно), у тому числі і житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок входить до складу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста Одеси.

Майно комунального підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві повного господарського відання.

Документом, який підтверджує виникнення права господарського відання є рішення сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення), районної, обласної ради про закріплення на праві оперативного управління чи господарського відання нерухомого майна, яке перебуває в комунальній власності.

Право господарського відання є першим похідним від права власності режимом цілісного майнового комплексу суб`єкта господарювання. Тільки власник майна може передати його суб`єктові господарювання юридичній особі на праві господарського відання, отримуючи натомість права засновника.

Право господарського відання це особливе речове право суб`єкта господарювання юридичної особи володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що належить йому, в межах, установлених законом та установчими документами суб`єкта господарювання (ст.ст. 74,75,136 ГК України).

Суб`єкт господарювання обліковує на своєму балансі майно, яке передане йому на праві господарського відання та самостійно вступає у відносини стосовно такого майна з третіми особами. При захисті своїх прав від порушення третіми особами суб`єкт права господарського відання прирівнюється до власника майна. У відносинах з власником суб`єкт права господарського відання наділений певною правосуб`єктністю.

Право господарського відання виникає на підставі рішення власника майна та оформлюється актом прийому-передачі. Таким чином, суб`єкт господарювання одержувач майна, у свою чергу, приймає його на баланс.

Комунальне підприємство, функціонує на базі публічної (комунальної) форми власності відповідно до Цивільного та Господарського кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативно-правових актів.

Судом також встановлено, що відповідно до рішення ОМР № 2278-VII від 26.07.2017 року «Про передачу багатоквартирних жилих будинків, що обліковуються на балансі комунальних підприємств «Житлово-комунальний сервіс» м.Одеси в управління (на баланс) об`єднань співвласників багатоквартирних будинків», багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходиться у повному господарському віданні КП «ЖКС «Вузівський» та обслуговується комунальним підприємством передано із комунальної власності територіальної громади м.Одеси - в управління ОСББ «Адміральський 17».

У відповідності до акту про списання багатоквартирного будинку з балансу КП «ЖКС «Вузівський», Будинок 01.02.2018 року списано з балансу комунального підприємства.

Більш того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 також зазначив, що з 2018 року він є Головою ОСББ «Адміральський 17», який був переданий саме з балансу Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський».

Безпідставними є і посилання апелянта на невиконання КП «ЖКС «Вузівський» функцій з утримання будинків і споруд прибудинкових територій, оскільки в матеріалах справи наявні копії наступних документів: актів виконаних робіт з прибирання прибудинкової території двірником, паспорти готовності до роботи в опалювальний період; акти перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів комунально-побутових об`єктів житлових будинків, акти виконаних робіт з поточного ремонту господарським способом, акти з поточного обслуговування будинку та прибудинкової території, акти осіннього огляду будинку до готовності до роботи в опалювальний період, акти загального весняного огляду будинку, реєстри використаних матеріалів для проведення профілактичного та поточного ремонту, що підтверджують надання КП «ЖКС «Вузівський» послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, як встановлено судом, з боку відповідача на адресу КП «ЖКС «Вузівський» акти-претензії щодо якості чи ненадання послуг не надходило.

Доводи апелянта щодо неврахування судом відсутності підстав для вимоги за послуги УБПТ також є помилковими, виходячи з наступного.

Так, згідно Витягу із додатку № 1 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 1212 від 28.10.2008 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року № 924 «Про визначення площ прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств житлово-комунального сервісу м.Одеси» та від 21.08.2008 року № 970 «Про заходи щодо введення адресної муніципальної допомоги мешканцям міста на оплату житлово-комунальних послуг та установлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій» де затверджено натуральні показники прибудинкових територій багатоквартирних жилих будинків комунальної власності міста Одеси, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств «ЖКС» Київського району, а також план-схему.

У відповідності із п.2 ст.14, п.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні підприємства в Україні надають послуги з утримання будинків, споруд прибудинкових територій по тарифам, затвердженим органом місцевого самоврядування. 28.10.2008 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №1212 від 28.10.2008 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року № 924 «Про визначення площ прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств житлово-комунального сервісу м.Одеси» та від 21.08.2008 року №970 «Про заходи щодо введення адресної муніципальної допомоги мешканцям міста на оплату житлово-комунальних послуг та установлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій» затверджено тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій.

Апелянтом зауважено, що зазначені затверджені тарифи є скасованими та надано відповідні рішення з цього приводу.

Згідно із рішенням Господарського суду Одеської області від 12.06.2013 року по справі № 16/133-10-3912, зобов`язано виконавчий комітет Одеської міської ради /65004, м.Одеса, площа Думська, 1, / скасувати пункт 2 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.10.2008р. № 1212 „Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008р. „Про визначення площ прибудинкових територій багатоквартирних будинків, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств житлово-комунального сервісу міста Одеси" та від 21.08.2008р. № 970 „Про заходи щодо введення адресної муніципальної допомоги мешканцям міста на оплату житлово-комунальних послуг та встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій".

З метою виконання рішення господарського суду Одеської області від 12 червня 2013 року по справі № 16/133-10-3912 виконавчим комітетом прийнято рішення № 225 від 30.07.2015 року «Про скасування окремих пунктів рішень виконавчого комітету Одеської міської ради» та рішення виконавчого комітету ОМР № 385 від 24.11.2016 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету ОМР від 30.07.2015 року № 225 «Про скасування окремих пунктів рішень виконавчого комітету ОМР» з 01.07.2017 року.

Тобто , рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №1212 від 28.10.2008 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року № 924 «Про визначення площ прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств житлово-комунального сервісу м.Одеси» та від 21.08.2008 року №970 «Про заходи щодо введення адресної муніципальної допомоги мешканцям міста на оплату житлово-комунальних послуг та установлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій», яким затверджено тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій було чинним за період за який заявлено позовні вимоги.

Необґрунтованими є і твердження ОСОБА_1 щодо неврахування судом відсутності договірних відносин між сторонами.

Так, відповідно до положень статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірній основі.

Статтями 20, 21 вищевказаного Закону , також визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов`язками споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору; оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору; підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Встановлено, що Договір з утримання будинку та прибудинкової території, підготовлений КП «ЖКС «Вузівський» відповідно до типового договору, затвердженого Постановою КМУ України для укладення із споживачем.

Також, матеріалами справи встановлено, що на адресу відповідача направлялось інформування із посиланням на норму Закону щодо необхідності укладення договору, однак до цього часу договір не укладено.

При цьому ОСОБА_1 було роз`яснено, що у разі виникнення спору про укладення договору, його умов, йому надано право звернутися до суду з вимогою про захист цих прав та інтересів, які він вважає порушеними або невизнаними, проте відповідач із таким позовом до суду не звертався.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем послуг на основі типового договору, є не правом, а обов`язком споживача.

З урахуванням вищенаведеного, обґрунтованим є посилання суду на правову позицію, викладену в ухвалі Верховного Суду України від 08.04.2009 року (справа № 6-1123св09) в ухвалі від 07.09.2011 року, (справа № 6-56220св10), про те, що ухилення останнього від укладення договору не звільняє від плати за надані та спожиті комунальні послуги. Відсутність договору не є безумовною підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості плати за фактично спожиті послуги.

Крім того, у правовому висновку постанови Великої палати Верховного Суду від 07.07.2020 року по справі №712/8916/17-ц зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Слід зазначити, що у відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що попередній власник квартири за вказаною адресою ОСОБА_2 (мати відповідача) добросовісно виконала свій обов`язок щодо необхідності укладення договору та уклала договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій із КП «ЖКС «Вузівський» від 17.08.2008 року (Том ІІІ: а.с. 172), що не заперечувалось відповідачем ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги в цій частині, висновків суду не спростовують.

Разом з тим, апеляційний суд частково погоджується із доводами апелянта щодо неврахування судом обставин пропуску позивачем строку позовної давності, з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 138)).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ, відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «ЖКС «Вузівський» заверталось до суду з заявою про видачу судового наказу, на підставі якої 22.01.2014 року Київським районним судом міста Одеси було видано судовий наказ №520/17976/13-ц про стягнення на користь КП «ЖКС «Вузівський» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у сумі 3626 гривень 42 копійок, однак за заявою ОСОБА_2 від 27.02.2014 року, судовий наказ за №520/17976/13-ц від 22.01.2014 року був скасований ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.03.2014 року.

Після скасування судового наказу виданого 22.01.2014 року підприємство звернулось за захистом порушеного права у позовному провадженні.

Однак місцевим судом було помилково застосовано ст. 264 ЦК України.

Так, у п. 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 зазначено, що наведена інтерпретація норм права не врахувала інтересу боржника, зокрема у тому, щоби заявити про застосування позовної давності, а такої можливості у наказному провадженні немає.

У цій постанові, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Отже, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17) (пункт 38).

З матеріалів справи вбачається, що до 01.05.2014 року особовий рахунок було відкрито на власника особового рахунку квартири та зареєстровану за даною адресою особу ОСОБА_2 (мати відповідача), а з 01.05.2014 року за заявою власника ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_2 переоформлено на нього для проведення розрахунків (а саме: нарахувань, оплат, отримання розрахунків-повідомлень) абонента із комунальним підприємством та який є ідентифікатором абонента у бухгалтерському обліку підприємства.

Матеріали справи містять також оплати за період з 01.05.2011 року по 30.11.2016 року, де відображено усі оплати здійснені по особовому рахунку № НОМЕР_2 .

Крім того, з 2011 року по 2013 рік частково оплати здійснювались у вигляді субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

До суду за захистом порушеного права у позовному провадженні Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» звернулося 01.04.2015 року (Том І: а.с. 1).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01.05.2011 року по 30.11.2016 року.

У суді першої та апеляційній інстанції, відповідач просив застосувати позовну давність.

Таким чином, позивач має право на стягнення заборгованості з відповідача, починаючи з 01.04.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (Том ІІІ: а.с. 3-4) вбачається, що загальна заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2012 року по 01.04.2015 складає всього: 5294,46 грн., яка складається з УБПТ 3967,02 грн. та гараж 1327,44 грн.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року слід змінити в частині розміру стягнутої заборгованості, зменшивши її до 5294 (п`яти тисяч двісті дев`яносто чотирьох) гривень 46 копійок.

За вказаних вище обставин, враховуючи неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права рішення суду підлягає зміні на підставі п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем пред`явлено позов на суму 6039,96 грн., апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 5294,46 грн., що становить 87,65% від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову КП «ЖКС «Вузівський» сплачено судовий збір у розмірі 255,33 грн.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 383,00 грн.

Тобто, підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС «Вузівський» судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 223,80 коп. (255,33 грн. х 87,65% = 223,80 грн.) та до стягнення з КП «ЖКС «Вузівський» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 335,70 грн (383 грн. х 87,65% = 335,70 грн.).

Разом з тим, частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, враховуючи приписи ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю за сплачений судовий збір у розмірі 80,37 грн (335,70 грн. 255,33 грн. = 80,37 грн. ).

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року змінити в частині розміру стягнутої заборгованості, зменшивши її до 5294 (п`яти тисяч двісті дев`яносто чотирьох) гривень 46 копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 80 (вісімдесят) гривень 37 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05.10.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда