Справа № 211/7317/19
Провадження № 2/211/606/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 березня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Сарат Н.О.
секретаря Зоріної С.М.
за відсутності сторін по справі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
позивач звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Довгинцівським районним місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Після смерті матері він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., який належав померлій на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Кузнецовою О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 16.02.2001 року за реєстром №944, зареєстрованого КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №109. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, переходить у користування позивачеві.
ОСОБА_2 - це попередня власниця будинку АДРЕСА_1 , який моя мати купила у 2001 році і який перейшов у мою власність як спадщина. З`ясувати місце проживання громадянки ОСОБА_2 самостійно не виявляється можливим, оскільки такі відомості становлять персональну інформацію. Крім того, підтвердити факт що будинок, який перейшов у власність у порядку спадкування позивача був куплений саме у громадянки ОСОБА_2 позивач не має змоги, оскільки договір купівлі-продажу був у нього вилучений нотаріусом під час оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом.
Право власності ОСОБА_3 на зазначений житловий будинок з господарськими спорудами був зареєстрований у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №109.
Ухвалою суду від 26.11.2019 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Витребувані докази надані суду.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, відповідно до заяви просили позов задовольнити, справу розглядати без їх участі. Проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Довгинцівським районним місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Після смерті матері він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М.
Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., який належав померлій на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Кузнецовою О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 16.02.2001 року за реєстром №944, зареєстрованого КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №109. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, переходить у користування позивачеві.
ОСОБА_2 - це попередня власниця будинку АДРЕСА_1 , який моя мати купила у 2001 році і який перейшов у мою власність як спадщина. З`ясувати місце проживання громадянки ОСОБА_2 самостійно не виявляється можливим, оскільки такі відомості становлять персональну інформацію. Крім того, підтвердити факт що будинок, який перейшов у власність у порядку спадкування позивача був куплений саме у громадянки ОСОБА_2 позивач не має змоги, оскільки договір купівлі-продажу був у нього вилучений нотаріусом під час оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом.
Право власності ОСОБА_3 на зазначений житловий будинок з господарськими спорудами був зареєстрований у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 109.
Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки від 16.02.2001 року, посвідчений Кузнецовою О.С. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 16.02.2001 року за реєстром №944.
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав є визнання права.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 381 Цивільного кодексу України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України.
Частиною 1 статі 81 Земельного Кодексу України встановлено,що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить права власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до п. «е» ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Згідно зі статтею 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Відповідно до підпункту «г» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки право на земельну ділянку у спадкодавця позивача як у набувача житлового будинку виникло з моменту укладення договору купівлі-продажу домоволодіння, з моменту набуття права власності на будинок, що знайшло своє підтвердження, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою : АДРЕСА_1 , після смерті матері, отже за ним має бути визнано право приватної власності на зазначену земельну ділянку.
Керуючись ст. ст.16, 328, 377, 381 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 81,120, 141 Земельного Кодексу України, ст.ст. 4, 12-13, 76-78, 89, 229, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.03.2020 року.

Суддя: Н. О. Сарат