ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/544/19

Головуючий у першій інстанції - Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/321/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2019 року у складі судді Лібстера А.С., повний текст якого складений 18.11.2019 року в м. Куликівка Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 51 980 грн. 46 коп. та судового збору в сумі 1 921 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за позикою в сумі 1 201 грн. 00 коп. та заборгованість за процентами в сумі 463 грн. 56 коп., а також стягнуто судовий збір в розмірі 1 921 грн. 00 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове, яким повністю задовольнити вимоги і стягнути судовий збір в сумі 2 881 грн. 50 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.

Доводи скарги зводяться до того, що відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, а саме у стягненні процентів та пені (прострочених процентів) після закінчення строку дії договору, суд першої інстанції, помилково послався на постанови Великої Палати Верховного Суду у справах: №444/9519/12, № 310/11534/13-ц та № 202/4494/16-ц, оскільки викладені в них обставини не є тотожними з обставинами даної справи. Зазначено, що суд залишив поза увагою те, що п. 1.2 договору передбачено, що строк дії договору 20 днів, але в будь - якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань, також, п. 1.5 договору передбачений порядок нарахування процентів за користування позикою, в тому числі, якщо проценти не були повернуті своєчасно. Надані суду Правила надання позики, що передбачають порядок укладення договору з застосуванням одноразового ідентифікатора, копія заявки на отримання позики, договір позики, у п. 7.1 якого зазначено, що Правила є невід`ємною частиною договору позики, судом не були розглянуті та до уваги при прийнятті рішення не взяті, а відповідач, підписавши договір погодилась з усіма його умовами та зобов`язана була їх виконувати незалежно від спливу строку дії договору.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Вислухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг від 27.10.2015 року № 2606, зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225). Наказом директора ТОВ «Веллфін» від 27.10.2015 року затверджені Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін».

Згідно з розділами 4, 5, 6 Правил заявник, який має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення усіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. У разі прийняття позитивного рішення товариство направляє заявнику для підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену заявником, інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід до гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики - п. 6.3 Правил. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - п. 6.4. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - п. 6.7 Правил.

Пунктами 6.10, 6.11, 6.12 Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

16.04.2016 року між сторонами був укладений договір позики № 31751 в електронній формі, що підтверджується копією договору, роздруківкою заявки з офіційного веб-сайта товариства https://creditup.com.ua, повідомлення від 16.04.2016 року про успішну видачу займу через систему платежів «Platon» 1 201 грн. 00 коп., дата проведення транзакції 2016-04-16, номер картки НОМЕР_1 PRIVAT BANK , власник карти ОСОБА_1 (а. с. 25-31, 32-38, 42). Отже, за умовами п. 1.1 Правил, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 1 201 грн. 00 коп., які остання отримала шляхом перерахування на картковий рахунок.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 Закону визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (п. 2 ст. 11 Закону).

Згідно з ст. 12 зазначеного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивача з відповідача заборгованість за позикою та заборгованість за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, даний договір позики вважається укладеним у письмовій формі та відповідає вимогам закону.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів, з урахуванням вищезазначених положень матеріального права, погоджується з висновком суду про те, що сторони досягли усіх істотних умов договору, оскільки договір був укладений в порядку, встановленому законом, позичальник отримала грошові кошти, а тому зобов`язана була повернути їх у строк, визначений Правилами надання грошових коштів, які є невід`ємною частиною договору позики.

Отже доведено, що ОСОБА_1 не повернула ТОВ «Веллфін» у строк до 06.05.2016 року позику в сумі 1 201 грн. 00 коп., а тому цю суму суд правомірно стягнув на користь позивача.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «Веллфін» процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 16.04.2016 року по 06.05.2016 року в сумі 463 грн. 56 коп., з огляду на наступне.

Статтею 1048 Кодексу визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Тобто право кредитодавця (позикодавця) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (позикою) припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Матеріали справи свідчать, що строк дії договору позики № 31751, що був укладений сторонами 16.04.2016 року в електронній формі, становить 20 днів, тобто, кінцевим терміном повернення грошових коштів є 06.05.2016 року, а отже, після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначене свідчить, що кредитор (позичальник), в даному випадку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», має право вимагати від позичальника три проценти річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже є вірним посилання суду першої інстанції в рішенні на правові позиції, викладені в Постановах Верховного Суду та Постановах Великої Палати Верховного Суду у справах: № 175/4753/15-ц від 06.02.2019 року, № 310/11534/13-ц від 04.07.2018 року, 444/9519/12 від 28.03.2018 року, 202/4494/16-ц від 31.10.2018 року та їх застосування до спірних правовідносин у даній справі, оскільки вони є аналогічними зі спірними правовідносинами у справах, розглянутих Верховним Судом і відповідно, в даній справі підлягають застосуванню ті ж самі норми права, що були застосовані у постановах Верховного Суду.

Суд правильно зауважив, що позивач не заявляв вимоги про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних та трьох відсотків річних, тому, стягнув проценти за користування позикою в межах строку дії договору, що є правильним та відповідає вимогам закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини справи, їм надана належна правова оцінка з врахуванням та дотриманням вимог матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини, також судом дотримані норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують правильності висновків суду та спростовуються вищевикладеним.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» залишити без задоволення.

Заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 26.03.2020 року.

Головуючий: Судді: