Провадження № 2/761/1952/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2019 р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) про стягнення процентів за договором позики та трьох процентів річних, у якому просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь грошові кошти в розмірі 14 364,49 доларів США.

Свої вимоги, обґрунтовує тим, що 22.03.2013 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики грошових коштів в розмірі 32 000,00 доларів США, який оформлений у вигляді боргової розписки написаної власноруч відповідачем 1, з кінцевою датою повернення позики до 10.05.2013 р. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17.05.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22.03.2013 р. у сумі 34 109,36 доларів США, що еквівалентно станом на 23.07.2015 р. 75 1429,20 грн., з яких: основний борг 32 000,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 23.07.2015 р. 70 4960,00 грн.; 3 проценти річних в розмірі (за період з 10.05.2013 р. по 23.07.2015 р.) в розмірі 2 109,36 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 46 469, 20 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Крім того, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2017 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто відсотки за користування коштами за договором позики від 22.03.2013 р. за період з 22.03.2013 р. по 16.03.2017 р. на суму 18 743, 05 доларів США, що еквівалентно 503 625 грн. 75 коп. на день подання позову, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 559,67 доларів США, що еквівалентно 41 908 грн. 33 коп. на день подання позову. Однак, вказані рішення суду відповідач 1 в добровільному порядку не виконує. Крім того, позивач просить стягнути суму боргу солідарно з відповідачів, оскільки хоч шлюб між відповідачами на час укладення договору позики і не був укладений, однак вони разом проживали та вели спільне господарство, тобто створили сім`ю, разом з тим одержані кошти від позики були використані на задоволення потреб сім`ї.

Таким чином, оскільки відповідачі в добровільному порядку рішення не виконують, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 03.09.2019 р. відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання по справі.

03.12.2019 р. на адресу суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, в якому остання просив відмовити в задоволенні позову в частині її солідарної відповідальності перед позивачем, оскільки на час отримання коштів у позику та написання відповідачем 1 розписки вони не перебували у шлюбі, крім того, відповідач 1 не в розписці не зазначив на які цілі отримував кошти.

Ухвалою від 05.12.2019 р. відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою від 19.12.2019 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справу повідомлявся належним чином, у встановлений законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Відповідачі в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 22.03.2013 р. між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір позики у формі боргової розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 32 000,00 доларів США з терміном повернення позики до 10.05.2013 р.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17.05.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22.03.2013 р. у сумі 34 109,36 доларів США, що еквівалентно станом на 23.07.2015 р. 75 1429,20 грн., з яких: основний борг 32 000,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 23.07.2015 р. 70 4960,00 грн.; 3 проценти річних в розмірі (за період з 10.05.2013 р. по 23.07.2015 р.) в розмірі 2 109,36 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 46 469, 20 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Крім того, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2017 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто відсотки за користування коштами за договором позики від 22.03.2013 р. за період з 22.03.2013 р. по 16.03.2017 р. на суму 18 743, 05 доларів США, що еквівалентно 503 625 грн. 75 коп. на день подання позову, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 559,67 доларів США, що еквівалентно 41 908 грн. 33 коп. на день подання позову.

Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем 1, порушує його майнові права та інтереси, а тому останній просить солідарно стягнути з відповідачів проценти за договором позики та три проценти річних в розмірі 14 364,49 доларів США, оскільки на дату складення відповідачем боргової розписки останні були сім`єю, чоловіком та дружиною, тому несуть солідарну відповідальність.

Проте, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 01.06.2013 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб тільки 01.06.2013 р.

Раз з тим, матеріали справи не містять підтвердження того факту, що до реєстрації шлюбу відповідачів вони проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Таким чином, ОСОБА_2 не виконав взяте на себе зобов`язання за договором позики у формі боргової розписки від 22.03.2013 р., до укладання шлюбу, а отже він особисто повинен відповідати за прострочення виконання грошового зобов`язання, а не солідарно разом з колишньою дружиною ОСОБА_3 , а тому позов в частині вимог до відповідачки ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає.

Відповідно до розрахунку заборгованості, вказаного в позовній заяві, вбачається, що за період 17.03.2017 р. по 31.07.2019 р. заборгованість складає 14 364,49 доларів США, а саме: 12 084,16 доларів США - проценти за договором позики; 2 280,33 доларів США - три проценти річних.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 року у справі № 910/8318/16).

У відповідності до ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).( ч.1 ст. 610 ЦК України)

Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року в справі № 6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року в справі № 718/2080/17-ц.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Враховуючи, що ОСОБА_2 рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.05.2016 р. та рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2017 р. за якими з нього на користь позивача стягнуто заборгованість, не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд, перевіривши розрахунки позивача, наведені в позовній заяві, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, в частині стягнення вказаних сум саме з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а саме підлягають стягненню заборгованість за період з 17.03.2017 р. по 31.07.2019 р., в сумі 12 084,16 доларів США- проценти за договором позики; 2 280,33 доларів США - три проценти річних, а всього 14 364,49 доларів США.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 605,00 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики та трьох процентів річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14364 (чотирнадцять тисяч триста шістдесят чотири) долара США 49 центів, з яких: 12084 (дванадцять тисяч вісімдесят чотири) долара США 16 центів - проценти за договором позики; 2280 (дві тисячі двісті вісімдесят) доларів США 33 центи - три проценти річних, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3605 (три тисячі шістсот п`ять) грн. 00 коп.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: