Справа № 541/2416/19
Номер провадження 2/541/176/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 березня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Пащенко Є.М.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

Просив суд визнати, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила Ѕ її частину, а також визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

На підтвердження позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Позивач, з метою оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , звернувся до приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіля Д.В. із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло не було визначено розмір часток співвласників даної квартири. Оскільки оформити право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 він поза судовим шляхом не має змоги, тому змушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 04 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.56).

17 січня 2020 року ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду (а.с.65).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без пояснення причини неявки, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином в тому числі у відповідності до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзиву не подав (а.с. 63, 71,72).

Заслухавши пояснення позивача, а також дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

За усною згодою позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 мати позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження (а.с.6, 14). Батьки позивача перебували в шлюбі з 05 травня 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14,15). В період шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу №НМ-282 від 18 квітня 2001 року, який був укладений на Українській універсальній біржі (а.с.22). Вказане право власності на квартиру зареєстроване на Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації в Реєстровій книзі 39 за № 432 25 квітня 2001 року (а.с.23). Як вбачається з довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» №711-Т від 04.07.2019 року квартира АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с.25). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності розмір частки квартири придбаної на підставі договору купівлі-продажу НМ-82 від 18.04.2001 року на Українській Універсальній біржі становить 1, власник ОСОБА_2 (а.с.24). З метою оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіля Д.В. з заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 про що виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 червня 2019 року (а.с.16).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 357 ч. 2 ЦК України, розмір часток у праві спільної часткової власності визначається за домовленістю сторін, або встановлюється законом.

З огляду на наведені вище обставини та вказані норми закону, суд приходить до висновку, що спір полягає у визначенні частки спадкодавця у праві власності на квартиру, що дозволить позивачу прийняти спадщину.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ч. 2 ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.ст. 69,70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 прибана ОСОБА_2 у період шлюбу. Отже ця нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що відповідає вимогам ст. 60 СК України.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК Укаїни, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Договір про поділ нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 не укладався. Ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів того, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою суду не надано, тому суд вважає що в цій частині позов підлягає до задоволення, а саме, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила Ѕ її частину.

Що до позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування суд приходить до слідуючого.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

За приписами статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі частини 1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Позивач виконав вимоги ст. 1297 ЦК України та звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, але перешкодою до оформлення спадкових прав став той факт, що померлій належала квартира без визначення частки у ній.

Згідно статтей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки відсутність визначення частки ОСОБА_3 у спільній сумісній власності з ОСОБА_2 на спірну квартиру не була визначена, що перешкоджало позивачу ОСОБА_1 оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері, ОСОБА_3 , на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

На підставі, ст.ст. ст.ст. 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Визнати що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила Ѕ її частину.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері, ОСОБА_3 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тесту рішення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 17 березня 2020 року.

СуддяО. А. Городівський