Справа № 196/1000/20
№ провадження 2-о/196/148/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.,

за участі секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 .

Факт спорідненості з померлою ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1957 року.

Після смерті ОСОБА_2 він отримав свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Армянським міським відділом ЗАЦС Департаменту ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим 07.07.2020 року, яке відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року є недійсним і не створює правових підстав.

Автономна Республіка Крим та м.Севастополь є тимчасово окупованою територією.

За таких обставин свідоцтво про смерть від 07.07.2020 року, яке видане незаконними органами влади Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, є недійсним та не створює правових наслідків.

05.09.2020 року він звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального?управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), для проведення реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть її матері ОСОБА_2

Проте, йому було відмовлено в проведенні реєстрації в зв`язку з тим, що ним було надано свідоцтво про смерть видане на непідконтрольній території України.

Працівниками РАЦСу було надано роз`яснення стосовно належного документу для проведення акту реєстрації, а саме для проведення вищезазначених дій треба надати лікарське свідоцтво про смерть (форми №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024 або фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №11501/13024.

Встанолвення факту смерті його матері ОСОБА_2 необхідне йому для вступу в спадщину.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.293, 294, 316-320 ЦПК України, прохає суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , уродженки села Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Армянськ Автономної Республіки Крим.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, прохає їх задовольнити.

Заінтересована особа - начальник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кіріченко С.І. в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечує.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності заявника та представника заінтересованої сособи, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`ясень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Судом встановлено, що заявник є сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1957 року (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що Армянським міським відділом ЗАЦС Департаменту ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим 07.07.2020 року було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Проте, коли заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального?управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) йому було відмовлено у реєстрації смерті його матері ОСОБА_2 , що підтверджується відмовою відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального?управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05.09.2020 року (а.с.7).

Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради від 17.03.2015 №254-VII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, який набрав чинності 27.04.2014, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно доКонституціїта законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст.263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними заклададами, реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст.317 ЦПК України.

Таким чином, на підставі наданих доказів з урахуванням практики Європейського суду, факт смерті матері заявника ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні на підставі наданих суду документів.

Згідно зі ст.18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення спадщини.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на території тимчасово окупованої території України, а саме у м.Армянськ АР Крим, що надасть можливість заявнику оформити спадщину після смерті матері.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Виходячи з вищевикладеного рішення суду підлягає негайному виконанню. Копію рішення невідкладно направити заявнику та відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального?управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлене законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заявлені вимоги ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Армянськ АР Крим.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати заявнику ОСОБА_1 та невідкладно надіслати судом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального?управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для державної реєстрації смерті особи.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча О.М.ГУДИМ