КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення суми страхового відшкодування,

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між позивачем (за договором - Страхувальник) та відповідачем (за договором - Страховик) було укладено «Договір комплексного добровільного страхування подорожуючих за кордон (договір приєднання)» акцептом IMB.07556634 від 24червня 2019 року із строком дії з 26 червня 2019 року по 11липня 2019 року, місце дії - Індонезія. Згідно Акцепту Договору Страхування страхова сума на медичні витрати складає 30 000 USD, страхова сума від нещасного випадку складає 80 000 грн.

Позивач зазначав, що 05 липня 2019 року в Індонезії, о. Нуса Пеніда зі Страхувальником сталася раптова випадкова, короткострокова, непередбачувана та незалежна від його волі подія: знаходячись біля придорожнього кафе, під час фотографування (селфі) разом із запаркованим моторолером, по причині неочікуваного різкого пориву вітру. Страхувальник втратив рівновагу і впав, отримавши травматичне ушкодження лівої руки.

Протягом доби Страхувальник повідомив про настання нещасного випадку Страховика на email зазначений у Акцепті. Страхувальник отримав від Страховика рекомендацію здійснити самостійну оплату медичних послуг.

В подальшому Страхувальник звернувся до медичного закладу BIMC Siloam Nusa Dua, де йому була рекомендована належна хірургічна операція з остеосинтезу для відновлення функції руки, яка коштувала 184 324,70 грн (100 744 800 IDR).

Страховик був повідомлений що дані медичні послуги можуть бути виконані лише після гарантування їх сплати, проте Страховик не виконав свій обов`язок згідно п. 9.5.1. Договору Страхування, щодо погодження оплати даної належної хірургічної операції з остеосинтезу.

Оскільки Страхувальник не мав на той час фінансової змоги сплатити належну хірургічну операцію з остеосинтезу, він був вимушений за власний рахунок виконати мінімально необхідну хірургічну операцію по репозиції травми з метою повернення на батьківщину для проведення належної хірургічної операції з остеосинтезу. Виконана мінімальна необхідна хірургічна операція по репозиції коштувала 64 845,62 грн (35 245 363 IDR), що підтверджується Виписним Епікризом медичного закладу BIMC Siloam Nusa Dua від 06 липня 2019 року та чеками оплати, оригінали яких подані Страховику в додатках до Заяви про страхову виплату від 29 липня 2019 року.

Завдяки мінімально необхідній хірургічній операції по репозиції Страхувальник повернувся на Україну та 12 липня 2019 року за власний рахунок продовжив лікування на території України, виконавши належну хірургічну операцію з остеосинтезу.

Послуга була надана ТОВ «Фірма Медіком» та операція коштувала 39 545,92 грн. Оригінал Виписки ТОВ «Фірма Медіком» подана Страховику в додатках Заяви про страхову виплату.

В подальшому, Страхувальник, виконуючи п. 9.1, п 10.1 Договору Страхування, 29 липня 2019 року звернувся із Заявою про отримання страхової виплати до Страховика.

У відповідь Страховик листом № 6194-31 від 18 серпня 2019 року відхилив запит на страхову виплату стверджуючи, що отримав від Страхувальника повідомлення «Їхав на мотоциклі, упав і пошкодив руку», що, на думку позивача, є невірною цитатою, оскільки подане 05 липня 2019 року Страховику на email повідомлення, щодо нещасного випадку, не містить такого повідомлення Страхувальника.

На підставі викладеного позивач вважав, що відмова Страховика в здійснені страхової виплати є такою, що порушує Договір страхування, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь страхову виплату у зв`язку з нещасним випадком в розмірі 9600,00 грн, страхову виплату у зв`язку з витратами на медичні послуги в розмірі 104 391.54 грн

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на недопустимі докази, надані відповідачем. Апелянт стверджує, що єдиний повний опис причин отримання ним травми міститься у повідомленні від 20 липня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ПрАТ СК «ПЗУ України» вказує, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки укладений між сторонами договір страхування не покривав ризики отримання травми під час керування двоколісним транспортним засобом. Вважає рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року законним та обґрунтованим. Просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення страхового відшкодування у розмірі 113 991,54 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, 24 червня 2019 року позивачем було підписано заяву про приєднання до договору (Оферта) № IMD.07556634 із відповідачем терміном дії з 26 червня 2019 року по 11 липня 2019 року за страховою програмою STANDART (а.с. 32).

Як видно із матеріалів справи, 05 липня 2019 року в Індонезії, о. Нуса Пеніда позивач отримав травматичне ушкодження лівої руки, про що повідомив за допомогою електронної пошти асистуючу компанію страховика, надіславши повідомлення наступного змісту: «нахожусь на О. Нуса Пендида. Индонезия. Повредил руку при падении с мотоцикла. Опух сустав кисти. Подозрение на перелом. Цапрапины ног и рук. Вызвал такси и попросил отвезти в госпиталь на острове. Сейчас в дороге», що підтверджується роздруківками скріншотів електронного листування між позивачем та відповідачем, долученими ОСОБА_1 до позовної заяви (а.с. 24).

В подальшому, 05 липня 2019 року позивач отримав відповідь від асистуючої компанії страховика, що оскільки травму було отримано при падінні з мотоциклу. згідно правил страхування п. 8.2.41 для керування двоколісними транспортними засобами необхідно враховувати ризик «Sport class D» або «Sport class A», за даними компанії, ризик не врахований (а.с. 22-24).

Роздруківку, що містить текст аналогічних електронних повідомлень надав суду і відповідач (а.с.50-53).

Під час телефонної розмови із співробітником асистуючої компанії страховика, позивач повідомив наступне: «… Ехал на мотоцикле, упал, повредив руку. Там видимо перелом…», що підтверджується звукозаписом, який було надано відповідачем та заслухано судом першої інстанції в судовому засіданні.

Позивач 29 липня 2019 року звернувся до відповідача із повідомленням про нещасний випадок та страховий випадок, в якому зазначив, що він: близько 15:00 знаходився біля придорожнього кафе. Під час фотографування (селфі) разом із запаркованим моторолером, який належав моєму знайомому, по причині неочікуваного різкого пориву вітру він втратив рівновагу та впав, отримавши травматичне ушкодження лівої руки та подряпини шкіри (а.с. 33) та подав заяву про страхову виплату, до якої приклав медичні висновки та чеки про сплату медичних послуг (а.с. 34-35).

ПрАТ СК «ПЗУ України» 16 серпня 2019 року письмово повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування з огляду на п. 8.2. та п. 8.2.41 договору та згідно із п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування», оскільки страхувальник надав неправдиві дані про обставину події (а.с. 37-38).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із положеннями п.п. 8.2 програми страхування STANDART, до якої було підписано заяву про приєднання позивачем, страховик не визнає страховим випадком події, які стались із застрахованою особою та прямо чи опосередковано пов`язані із керуванням Застрахованою особою двоколісними транспортними засобами, за виключенням велосипеда, якщо не було сплачено додаткову страхову премію та не було зазначено: «Sport class D» або «Sport class A».

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 8.2.41 страхового договору, укладеного між сторонами передбачено, що страховик має право повністю або частково відмовити у страховій виплаті за договором, зокрема, у випадку керування Застрахованою особою двоколісними транспортними засобами, за виключенням велосипеда; перебуванням застрахованої особи в якості пасажира двоколісного транспортного засобу, якщо не було сплачено додаткову премію та не було зазначено «Sport class D» або «Sport class A» в «Особливих умовах акцепту» (а.с. 16).

Як видно із матеріалів справи, позивач не довів в процесі розгляду справи того, що ним було укладено договір страхування із зазначенням «Sport class D» або «Sport class A» та сплачено додаткову страхову премію.

Окрім того, суд першої інстанції достовірно встановив, що позивач неодноразово змінював причини його травмування 05 липня 2019 року та повідомив версію подій, пов`язаних з падінням від різкого пориву вітру після електронного та телефонного спілкування із асистуючою компанією страховика.

При цьому, позивач жодним належним доказом не довів того, що його падіння відбулось саме внаслідок різкого пориву вітру, тоді як відповідач надав суду докази на підтвердження того, що спершу саме позивач зазначав, що він їхав на мотоциклі та впав, пошкодивши руку.

Враховуючи викладене, дослідивши подані учасниками справи докази та встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач отримав травму саме внаслідок падіння з мотоциклу під час керування ним, що є підставою для страховика не визнавати таку подію страховим випадком. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Крім цього, відповідно до п. 6.1.3. договору, згідно з умовами Договору страховими випадками при страхуванні медичних та додаткових витрат визнаються, зокрема невідкладна амбулаторно-поліклінічна допомога (у разі раптового захворювання або травмування в результаті нещасного випадку страховик в будь-якому випадку відшкодовує витрати на першу консультацію лікаря.)

Разом із тим, оскільки відповідачем на підставі п. 8.2. договору було не визнано дану подію страховим випадком, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що підстави для безумовної виплати як по страховому випадку також відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не керував мотоциклом під час отримання травми не знайшли підтвердження у матеріалах справи.

Посилання апелянта на неналежність запису телефонної розмови між ним та представником відповідача як доказу по справі оцінюються колегією суддів критично з огляду на таке.

Так, згідно із положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, запис вказаної телефонної розмови лише додатково підтверджує обставини отримання ОСОБА_1 травми.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко