ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 646/13541/15

провадження № 61-25213св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Вострецова Олександра Юрійовича, який на підставі довіреності діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року в складі колегії суддів Котелевець А. В., Колтунової А. І., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що з 04 жовтня 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що сімейні стосунки фактично між ними припинено, збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам дітей.

Указує, що в період шлюбу 28 вересня 2007 року укладено Кредитний договір № 6807С91, відповідно до умов якого ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», надало ОСОБА_2 кредит у сумі 2 770 000 доларів США зі сплатою процентної ставки 14,0 % річних з кінцевою датою погашення 27 вересня 2014 року для оплати поточних потреб.

В цей же день з метою забезпечення зобов`язань за Кредитним договором № 6807С91 укладено Договір іпотеки № 6807Z225, предметом якого є нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47 загальною площею 573,0 кв.м, 1-го поверху № 1-23, 25, 26, 40-50 загальною площею 591,0 кв.м, 2-го поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35 загальною площею 512,6 кв. м, 3-го поверху № 1-40 загальною площею 491,1 кв.м, 4-го поверху № 1-41 загальною площею 497,7 кв.м, 5-го поверху № 1-29 загальною площею 505,8 кв.м, 6-го поверху № 1-26 загальною площею 505,5 кв.м, 7-го поверху № 1-36 загальною площею 499,5 кв.м, 8-го поверху № 1-28 загальною площею 505,0 кв.м, 9-го поверху № 1-34 загальною площею 505,4 кв.м, 10-го поверху № 1-28 загальною площею 502,5 кв.м, 11-го поверху № 1-10 загальною площею 534,9 кв.м в літ. «Д-11» загальною площею 6 224,0 кв.м в будинку АДРЕСА_1 .

Зазначала, що отримані відповідачем кредитні кошти були використані для задоволення поточних потреб при здійсненні ОСОБА_2 підприємницької діяльності. Однак сплата кредитних коштів в сумі 543 385,62 доларів США була здійснена за рахунок коштів, які належали їй як частка у праві спільної сумісної власності.

Враховуючи викладене, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 04 жовтня 2002 року; визначити місце проживання дітей з нею; визнати за нею право власності на вказані нежитлові приміщення; покласти виконання зобов`язань за кредитним договором № 6807С91 від 28 вересня 2007 року на ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду у цій справі від 25 грудня 2015 року, скасовано арешт на належні на праві власності ОСОБА_2 вищезазначені нежитлові приміщення підвалу, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів того, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, а також, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей, тому такі вимоги безпідставні.

Щодо позовних вимог про поділ майна подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прийняття судом рішення, яким буде змінено власника іпотечного майна, призведе до порушення прав іпотекодержателя, а тому підстав для задоволення вказаних вимог немає.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року задоволено клопотання Худенко Н. Ю. та ОСОБА_2 про визнання мирової угоди.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року скасовано. Визнано укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мирову угоду, за умовами якої визнано право власності:

- ОСОБА_2 на нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47 загальною площею 573,0 кв.м, 1-го поверху № 1-23, 25, 26, 40-50 загальною площею 591,0 кв.м, 2-го поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35 загальною площею 512,6 кв.м, 3- го поверху № 1-40 загальною площею 491,1 кв.м, 5-го поверху № 1-29 загальною площею 505,8 кв.м, 11-го поверху № 1-10 загальною площею 534,9 кв.м в літ. «Д-11» загальною площею 6 224,0 кв.м в будинку АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 на нежитлові приміщення 4-го поверху № 1-41 загальною площею 497,7 кв.м, 6-го поверху № 1-26 загальною площею 505,5 кв.м, 7-го поверху № 1-36 загальною площею 499,5 кв.м, 8-го поверху № 1-28 загальною площею 505,0 кв.м, 9-го поверху № 1-34 загальною площею 505,4 кв.м, 10-го поверху № 1-28 загальною площею 502,5 кв.м в будинку АДРЕСА_1 .

Провадження у справі закрито.

Апеляційний суд виходив із того, що майно - предмет іпотеки придбане під час шлюбу сторін за їх спільні кошти, що підтверджується матеріалами справи; визнання мирової угоди, за умовами якої вирішується питання про перехід права власності на нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_1 до позивача, не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2017 року представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито провадження у даній справі та зупинено виконання ухвали апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду Харківської області.

Указує, що апеляційний суд не дослідив інформацію щодо обтяжень та заборон на вказане майно, оскільки рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2016 року у справі № 641/9672/13 позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено та звернуто стягнення на іпотечне майно, яке належить ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2007 року у розмірі 1 683 228,76 доларів США, яке боржником не виконано. На все іпотечне майно накладено арешт в межах виконавчих проваджень, відкритих за ініціативи банку.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 04 жовтня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, від якого у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 вересня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, за умовами якого ОСОБА_2 придбав у ТОВ «Харківтранснмашпроект» нежитлові приміщення підвалу №1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47 загальною площею 573,0 кв.м, 1-го поверху №1-23, 25, 26, 40-50 загальною площею 591,0 кв.м, 2- го поверху №1, 2, 3, 6, 8-35 загальною площею 512,6 кв.м, 3- го поверху №1- 40 загальною площею 491,1 кв.м, 4-го поверху №1- 41 загальною площею 497,7 кв.м, 5-го поверху №1-29 загальною площею 505,8 кв.м, 6-го поверху№1-26 загальною площею 505,5 кв.м., 7-го поверху №1-36 загальною площею 499,5 кв.м, 8-го поверху №1-28 загальною площею 505,0 кв.м, 9-го поверху №1-34 загальною площею 505,4 кв.м, 10-го поверху №1-28 загальною площею 502,5 кв.м, 11-го поверху №1-10 загальною площею 534,9 кв.м. в літ. «Д- 11» загальною площею 6 224,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки КП «Харківське міське БТІ» від 22 червня 2016 року № 2469/2/22-16 станом на 31 грудня 2016 року право власності на вищевказане спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу.

28 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено кредитний договір № 6807С91, за умовами якого відповідач отримав від банку кредитні кошти у розмірі 2 770 000 доларів США з кінцевою датою погашення 27 вересня 2014 року для оплати поточних потреб, з оплатою позичальником комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом не менше 14% річних.

28 вересня 2007 року в забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено іпотечний договір № 6807Z225, предметом якого є надання відповідачем (іпотекодавцем) у іпотеку банку (іпотекодержателю) вищевказаного нерухомого майна.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості про заборону на спірне нерухоме майно та його іпотеку на підставі зазначеного іпотечного договору були внесені 28 вересня 2007 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

У пункті 1.4 іпотечного договору зазначено, що предмет іпотеки перебуває у спільній сумісній власності подружжя відповідача та позивача. Позивачем надано згоду на передачу цього майна в іпотеку, про що складено заяву, справжність підпису позивача у якій нотаріально посвідчено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» та Законом України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 61 СК України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61- 15813сво18) зазначено, що: «поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора підлягають доказуванню на загальних підставах».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що банком надано інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та іпотечний договір № 6807Z225 від 28 вересня 2007 року, які підтверджують накладення арешту на спірне майно у межах виконавчих проваджень за рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки (спірне майно).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про те, що перехід права власності на Ѕ частину спірних нежитлових приміщень до ОСОБА_1 не порушує права ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» як іпотекодержателя, оскільки установивши, що сторони перебувають у

зареєстрованому шлюбі й дійшли згоди щодо позовних вимог про поділ майна подружжя, на яке у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором накладений арешт, апеляційний суд не звернув увагу, що такий поділ майна в обраний подружжям спосіб порушує майнові права та інтереси банку як кредитора й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, тому сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають своїми правами стосовно кредитора, при відсутності спору між собою, перебуваючи у шлюбі.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року скасована і втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає, у зв`язку з чим відсутні підстави для поновлення її виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Вострецова Олександра Юрійовича, який на підставі довіреності діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року скасувати.

Передати справу № 646/13541/15-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

І. О. Дундар

М. М. Русинчук