Провадження № 2/219/1169/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Захарчук М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмута цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Артемівського управління по газопостачанню та газифікації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, індекс інфляції та три проценти річних,

встановив:

ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Артемівського УГГ звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів заборгованості за спожитий природний газ, який в подальшому уточнив та в якому зазначив, що між Артемівським УГГ та боржником відбулися цивільно-правові відносини щодо надання та споживання житлово-комунальних пологу за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать виставлені на оплату рахунки за спожитий природний газ, які здійснювалися відповідно до показників лічильнику газу та встановлених цін на газ. Позивач забезпечував постачання природного газу відповідачу своєчасно, безперервно та якісно відповідно з Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496. Відповідач повинен забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу за умовами договору. Проте, внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем послуг за використання природного газу, утворилася заборгованість за період з 01.01.2015 року по 30.04.2019 року в розмірі 26 933,04 грн., на яку позивачем нараховані індекс інфляції та 3 % річних. Просив стягнути вказану суму заборгованості, а також індекс інфляції в сумі 9651,78 грн., 3% річних в сумі 2642,92 грн. та судовий збір.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій наполягає на позовних вимогах, просить справу розглянути у його відсутність.

Відповідачі в судове засідання не з`явились про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву вказували, що з 24.11.2016 року природним газом не користуються, система відключена та запломбована, в зв`язку з чим нарахування боргу за період з 24.11.2016 року по 01.05.2019 року розрахунок відсотків за користування коштами також вважають незаконними та необґрунтованими. Стосовно боргу, який виник в період з 01.01.2015 року по 24.11.2016 року, та нарахування відсотків, просить застосувати строк позовної давності, у відповідності до ст. 257 ЦК України. Вважали, позивач немає підстав для стягнення боргу, який виник в період з 01.01.2015 року по 24.11.2016 року, та відсотків, а тому в задоволенні позову просили відмовити.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , відповідачі мають заборгованість перед позивачем за комунальні послуги з газопостачання за період з 01.01.2015 року по 30.04.2019 року в розмірі 26 933,04 грн. На березень 2018 року сума заборгованості складає 16 479,88 грн. На дату відключення (24.11.2016) не було контрольного зняття показників лічильника у зв`язку із відсутністю абонента доступу до побутового газового лічильника. Доступ до лічильника був наданий 19.11.2018 року, показники внесені на дату відключення, виконано за тарифом, діючого на дату відключення - 6,879 грн.

Відповідно заяви відповідачки ОСОБА_3 від 18.02.2016 року, Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Артемівського управління по газопостачанню та газифікації уклало договір № 682 погашення заборгованості побутового споживача за послуги з газопостачання за послуги з теплопостачання, за яким ОСОБА_3 , вказавши в заяві місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , взяла на себе обов`язок протягом 24 місяців в період з 01 березня 2016 по березень 2018 року сплатити заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 16 479,88грн., яка утворилася за вказаною квартирою.

За умовами цього договору ОСОБА_1 мала щомісячно, перераховувати на поточний рахунок Підприємства заборгованість в розмірі 686,67грн. за послуги з теплопостачання.

Відповідно до п. 3.1 договору, у випадку порушення споживачем строків та порядку оплати згідно з п. п. 1.2, 1.3 цього Договору постачальник має право припинити газопостачання споживачу шляхом перекриття та опломбування газових кранів. Зняття фланцю або згону залежно від технічної можливості, а також відключення методом зварювання. Всі роботи із відключення від газопостачання споживач зобов`язується оплатити.

Відповідно до п. 3.3 договору, сторони домовились, що позовна давність для правовідносин за Цим договором встановлюється в 5 (п`ять) років.

Відповідно до п. 5.1 договір набирає чинності з моменту укладення і діє до березня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Пунктом № 20 Правил постачання природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 передбачено, що боржник повинен забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору та відповідно до пункту 22 розділу IV Правил постачання природного газу.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошового зобов`язання, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13.

Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з газопостачання.

Виходячи з досліджених доказів, які маються в матеріалах справи, вбачається, що внаслідок несплати відповідачами за надані послуги з постачання природного газу утворилась заборгованістьза період з 01.01.2015 року по 30.04.2019 року в сумі 26 933,04 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (особовим рахунком), який суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, з підстав зазначених вище.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.

Закріплена у частині 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За період з 01.01.2015 року по 30.04.2019 року інфляційні витрати складають 9651,78 грн., 3 % проценти річних - 2642,92 грн., що відображено у наданих позивачем розрахунках індексу інфляції та 3 % річних за особовим рахунком № НОМЕР_1 , які суд бере до розгляду та вважає такими, що проведені вірно.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності за період з 01.01.2015 по 24.11.2016роу, слід зазначити наступне.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно ст.1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості із квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», який набрав чинності з 1 липня 2003 року, заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації.

Для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги (далі - договір про реструктуризацію заборгованості).

Реструктуризація заборгованості може мати місце за умови досягнення згоди між сторонами щодо порядку здійснення реструктуризації шляхом підписання відповідної угоди або внесення змін до існуючого договору. Заборони щодо укладення договору реструктуризації заборгованості з іншою особою, крім власника або наймача житла, яка добровільно взяла на себе зобов`язання з погашення заборгованості, закон не містить.

Отже, укладення договору реструктуризації боргу може бути здійснено за взаємною згодою (домовленістю) сторін за умови досягнення між ними згоди щодо порядку здійснення реструктуризації шляхом підписання відповідної угоди.

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 , 18.03.2016 року уклала договір № 682 з Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Артемівського управління по газопостачанню та газифікації уклало договір про погашення заборгованості побутового споживача за послуги з газопостачання за послуги з теплопостачання, за яким ОСОБА_3 , взяла на себе обов`язок протягом 24 місяців в період з 01 березня 2016 по березень 2018 року сплатити заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 16 479,88грн., яка утворилася за вказаною квартирою, та відповідно до п. 3.3 вказаного Договору, сторони домовились, що позовна давність для правовідносин за вказаним встановлюється у п`ять років, а отже відповідно до ст. 264 ЦК України позовна заява подана у межах строку позовної давності.

Вирішуючи питання судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 1921 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 141, 259, 265, 280-288, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Артемівського управління по газопостачанню та газифікації, адреса знаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Носакова, 3, , заборгованість за спожитий природний газ, за період з 01.01.2015 року по 30.04.2019року, в сумі 26 933,04 грн., індекс інфляції в сумі 9 651,78 грн., 3 % річних в сумі 2 642,92 грн. та судовий збір 1921,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Погрібна

05.10.2020