КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 2 грудня 2019 року (суддя Батрин О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок проведення реконструкції будинку,

встановила:

у червні 2018р. позивач звернулася до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів матеріальних збитків у сумі 89 292грн, моральної шкоди у сумі 50 000грн, судового збору у сумі 1 392грн 92коп. та витрат за проведення експертних досліджень у сумі 13 500грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що відповідно до договору про поділ нерухомого майна від 8 грудня 2016 року вона є власником житлового будинку за літерою «А», за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 130,7 м2, житловою площею 83 м2 та гаражу літ. «В».

Відповідачі в рівних частках є співвласниками секції 2 даного будинку, загальною площею 166,3 м2, житловою площею 61,0 м2 та гаражу літ. «Б».

Позивач стверджувала, що відповідачі без погодження з нею, як співвласницею будинку, провели реконструкцію своєї частини будинку з влаштування надбудови на місці житлової мансарди, що призвело до втручання в основні конструктивні елементи покрівлі і будинку, появи тріщини на стінах та фундаменті житлового будинку, що підтверджується висновком судового експерта Українського незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №17/12-2017 від 22 грудня 2017р.

Згідно висновку судової незалежної експертизи України №ЕD-1727-1-965.18 від 14 березня 2018р., складеного за результатами будівельно-технічного експертного дослідження, вартість ремонтно-будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_2 , складає 89 292грн, яка підлягає відшкодуванню відповідачами.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилалася на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів та погіршення технічного стану квартири

вона та її мати ОСОБА_5 зазнали неймовірних переживань та душевних страждань, через конфлікти з відповідачами погіршився стан здоров`я її матері та вона перебувала на лікуванні, тому просить відшкодувати їй моральну шкоду, розмір якої визначила у 50000грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 2 грудня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 89 292грн, у відшкодування моральної шкоди 1 000грн, за проведення експертних досліджень 13 500грн. та судовий збір по 453грн 51 коп. з кожного.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідачів посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, та вважає, що судом безпідставно взято до уваги висновок судового експерта Українського незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №17/12-2017 від 22 грудня 2017р., оскільки він ґрунтується на припущеннях, а не стверджувальних фактах, тому не може бути належним доказом відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Також представник відповідачів звертає увагу, що у висновку №17/12-2017 від 22 грудня 2017р. зазначено про відсутність у технічному паспорті від 7 грудня 2016р. на житловий будинок АДРЕСА_3 відомостей щодо фізичного зносу та вартості будівель, тому судовий експерт брав за основу технічний стан житлового будинку лише станом на 30 березня 2012 року, хоча реконструкція проводилася у 2017 році, що свідчить про те, що експертне дослідження проводилося без врахування фізичного зносу будівлі, яке мало місце з 2012 по 2017 рік, а позивачем не надано доказів відсутності пошкоджень будинку до проведення відповідачами будівельних робіт.

Крім того, представник відповідачів зазначає, що суд не звернув увагу, що будинок побудовано у 1958 році, станом на 2012 рік фізичний знос частини будинку, яка належить позивачу, становив 40%, тому пошкодження частини будинку позивача пов`язані не з проведенням будівельних робіт, а з технічним станом будинку, в якому не проводився капітальний ремонт.

Також представник відповідачів зазначає, що надані позивачем висновки судових експертів не є допустимими доказами по справі, оскільки у порушення ч. 5 ст. 106 ЦПК України в них не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки відсутність у висновках експертного дослідження попередження експерта про кримінальну відповідальність пояснюється відмінністю між висновком експертизи та висновком експертного дослідження. Також зазначає, що у разі незгоди з висновками експертних досліджень відповідачі могли подати клопотання про призначення повторної експертизи, однак таке клопотання не заявлялося. Щодо доводів апеляційної скарги стосовно терміну експлуатації будинку, то він ще не закінчився, тому висновок про незадовільний стан будинку в результаті експлуатації є передчасним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи проведений без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку за літерою «А», за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 130,7 м2, житловою площею 83 м2 та гаражу літ. «В», що підтверджується копією договору про поділ нерухомого майна від 8 грудня 2016р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яким припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі цього ж договору в рівних частках набули право спільної часткової власності на житловий будинок за літерою «А», за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 166,3 м2, житловою площею 61,0 м2 та гараж літ. «Б».

19 травня 2017р., 22 травня 2017р., 21 червня 2017р., 4 серпня 2017р. уповноваженими особами Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва під час виїзду за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що відповідачами виконувались будівельні роботи з реконструкції житлового будинку без дозволу на виконання будівельних робіт, розробленої та затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації.

Згідно висновку судового експерта Українського незалежного інституту судових експертиз Голубенко І.М. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 17/12-2017 від 22 грудня 2017р., відповідачі за відсутності розробленої та затвердженої в установленому законодавством порядку проектно-кошторисної документації, при здійсненні реконструкції не забезпечили якісного захисту примикання зовнішньої стіни надбудови, влаштованої над частиною житлового будинку квартири АДРЕСА_5 , співвласниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до покрівлі (мансарди), над частиною житлового будинку, в якій розташовані приміщення квартири АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_4 , що не відповідає вимогам ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинків і споруд. Покриття будівель і споруд» (с.с.21-35).

Відповідно до висновку будівельно-технічного експертного дослідження № ЕD-1727-1-965.18 від 14 березня 2018р., складеного судовим експертом Судової незалежної експертизи ОСОБА_6 , вартість ремонтно-будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_2 становить 89 292грн (с.с.36-45).

За проведення експертних досліджень позивачем сплачено 13 500грн (с.с.66, 67).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Висновком судового експерта Українського незалежного інституту судових експертиз Голубенко І.М. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 17/12-2017 від 22 грудня 2017р. встановлено, що при влаштуванні надбудови на місці мансарди над частиною житлового будинку по АДРЕСА_3 , в якій розташовані приміщення квартири АДРЕСА_5 , візуально спостерігаються втручання в основні несучі конструктивні елементи даху. Внаслідок виконання робіт з реконструкції, а саме влаштування надбудови на місці мансарди над частиною житлового будинку, змінилась первинна конструктивна схема покрівлі і житлового будинку в цілому та його елементів, зокрема, змінилося первинне об`ємно-планувальне рішення будинку, внаслідок чого несучі елементи будинку (стіни, перекриття, дах) втратили свою цілісність та відбулися зміни в їх роботі зі сприйняття та передачі навантажень, що негативно впливає на частину житлового будинку, в якій розташовані приміщення квартири АДРЕСА_6 . Внаслідок цього виникли тріщини в основних конструктивних елементах будинку, що може призвести до втрати їх несучої здатності і навіть руйнування. Наявність в приміщенні квартири АДРЕСА_6 (власник ОСОБА_4 ) житлового будинку по АДРЕСА_3 тріщин осідаючого характеру, свідчить про збільшення навантаження на стіни та фундамент будинку, що спричинило нерівномірність просідання фундаментів, яке викликане наймовірніше влаштуванням надбудови на місці житлової мансарди над частиною житлового будинку по АДРЕСА_3 , в якій розташовані приміщення квартири АДРЕСА_5 співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідачами суду першої інстанції не надано доказів, що реконструкція їх частини будинку була здійснена на підставі затвердженої у визначеному законом порядку проектної документації. Також відповідачами не було надано доказів у спростування наданого позивачем висновку експертного дослідження.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які

вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених

цим Кодексом.

Враховуючи презумпцію вини заподіювача шкоди, встановлену ч. 2 ст. 1166 ЦК України, саме відповідачі повинні були надати докази, що пошкодження, виявлені у квартирі позивача, заподіяні не з їх вини і не у результаті проведення ними реконструкції будинку.

Проте, у порушення вказаної норми матеріального права та положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачами таких доказів суду першої інстанції надано не було, а представник відповідачів обмежився наданням суду відзиву на позовну заяву та посиланнями на те, що саме позивач повинна надати докази у підтвердження наявності вини відповідачів у пошкодженні її частини будинку.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підтвердження своїх позовних вимог про розмір завданої їй шкоди, позивач надала суду першої інстанції висновок будівельно-технічного експертного дослідження № ЕD-1727-1-965.18 від 14 березня 2018р., складеного судовим експертом Судової незалежної експертизи Комашком Р.В., згідно якого вартість ремонтно-будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_2 , становить 89 292грн. До висновку експертом надане свідоцтво, яке підтверджує кваліфікацію експерта.

Не погоджуючись з наданим позивачем доказом, відповідачі клопотання про призначення відповідної судової експертизи не заявили і будь-яких інших доказів, які б спростували надані позивачем докази, не надали.

Саме на вказані обставини посилався суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги.

Однак, ні відповідачами, ні їх представником у апеляційній скарзі не заявлено про необхідність призначення відповідної судової експертизи для спростування тверджень позивача, а також не зазначено, що вони були позбавлені можливості заявити таке клопотання під час розгляду справи судом першої інстанції.

Також доводи апеляційної скарги не містять посилань на не прийняття судом наданих відповідачами доказів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами надані позивачем докази спростовані не були.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість наданих позивачем доказів у зв`язку із не попередженням експертів про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно п. 4.23. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998р. № 53/5, у висновку експертного дослідження опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

Крім того, надані позивачем висновки експертних досліджень, є письмовими доказами, а не висновками експертизи.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування незаконності рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, а відтак відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в цій частині не є предметом апеляційної перевірки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази,

правильно застосував норми матеріального права, не допусти порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 2 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк