ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Херсон

Справа №766/9181/18

Провадження №22ц/819/492/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Приходько Л.А.

Радченко С.В.

секретар судового засідання: Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ус О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу за кредитним договором та майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу за кредитним договором та майнової шкоди.

Позов мотивований тим, що 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ "Кредобанк" був укладений кредитний договір №47/а-О1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 88065,00 грн., на строк до 01 листопада 2014 року, на придбання автомобілю марки KIA CERANO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску.

Згідно пунктів п.п. 3.2-3.4, 4.1 договору, позичальник зобов`язувався щомісячно рівними частинами сплачувати по 1062,00 грн. не пізніше останнього робочого дня поточного місяця з метою повернення суми кредиту, а також щомісячно сплачувати нараховані проценти по кредиту в розмірі 13,2% річних.

Оскільки, з причин фінансових труднощів, ОСОБА_1 була не спроможна забезпечити належне виконання кредитних зобов`язань, 30 січня 2009 р. між ПАТ "Кредобанк" та нею ( ОСОБА_2 ) укладено договір поруки, відповідно до умов якого вона, як поручитель, зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором №47/а-О1 від 29 листопада 2007 р., укладеним між ОСОБА_1 та банком.

17 серпня 2011 р. між сторонами укладено додатковий договір поруки №47/а-О1/S-2, за яким на позивача покладались обов`язки по оплаті всіх кредитних зобов`язань за кредитним договором, які нею виконані в повному обсязі.

Загальна сума грошових коштів, які вона сплатила, виконуючи грошове зобов`язання забезпечене порукою, становить 129171,00 грн. В добровільному порядку повернути вказані кошти відповідач відмовляється.

Крім того, за період з 2009р. по 2018р. вона зазнала матеріальних збитків у зв`язку з оплатою замість відповідачки коштів за стоянку кредитного автомобіля. Загальна вартість понесених нею витрат по оплаті вартості стоянки транспортного засобу становить 44280,00 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі 129171,00 грн. в порядку регресу; на відшкодування заподіяної майнової шкоди 44280,00грн.; в порядку ст.625 ЦК України три проценти від простроченої суми у розмірі 8270,48 грн., інфляційні втрати в розмірі 32496,95 грн; понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2494,58 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2019 року позов задоволений частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену в рахунок погашення зобов`язань за кредитним договором поручителем суму боргу в розмірі 124145,54 грн., інфляційні втрати в сумі 23575,13 грн., 3% річних - 4795,76 грн., судові витрати у розмірі 1525,16 грн., а всього 154041,59 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що суд безпідставно вважав, що між сторонами існують лише правовідносини, які обумовлені кредитним договором та договором поруки, оскільки, на думку апелянта, ці правовідносини мають регулюватися положеннями про договір купівлі-продажу та користування майном.

Придбаний нею автомобіль марки KIA CERANO з 30 січня 2009 року, за погодженням з банком, перебуває у користуванні позивача, яка автомобіль не повертає, незважаючи на наявність судового рішення про його витребування на користь ОСОБА_1 .

За користування автомобілем ОСОБА_2 прийняла на себе зобов`язання своєчасно сплачувати визначені кредитним договором платежі, а також повернути їй сплачені раніше 32862,67грн., які складаються з часткового виконання зобов`язань за кредитним договором та першого внеску сплаченого за придбання транспортного засобу. Ця угода, за пропозицією працівників ПАТ "Кредобанк", була оформлена договором поруки. Проте, позивач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, допустила прострочення платежів за кредитним договором, сплативши кредит лише у 2017 році замість 2014 року, що потягло нарахування пені в розмірі 23145,00грн. та не повернула на її користь кошти в сумі 32862,67грн. обумовлені досягнутою між ними домовленістю, яка підтверджується борговою розпискою від 15 серпня 2011 року.

Оскільки протягом 11 років автомобілем користується позивач, в результаті чого транспортний засіб втратив свою цінність, апелянт вважає неправильним стягнення з неї коштів, розмір яких дорівнював вартості автомобілю на час його придбання.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 - адвокат Лодига М.Т. апеляційну скаргу просила задовольнити з підстав, викладених у скарзі. Пояснила, що у спірних правовідносинах позивач ОСОБА_2 є покупцем товару - спірного автомобілю марки KIA CERANO, але заперечує щодо укладення між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу, вказавши, що саме ОСОБА_1 є власником автомобілю, який до теперішнього часу не повернутий на її користь.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Орловцева М.О. просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим та перевіреним судом фактичним обставинам справи, підтвердженим належними доказами.

Пояснили, що ОСОБА_2 дійсно мала намір придбати автомобіль належний відповідачу та придбаний останньою за кредитні кошти. Працівники ПАТ "Кредобанк" не провели перекредитування, а запропонували їй укласти договір поруки та проводити оплату кредитної заборгованості замість позичальника, запевнивши, що в подальшому між сторонами буде укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу. В рахунок досягнутої домовленості відповідач добровільно передала їй у користування транспортний засіб, а вона проводила оплату щомісячних платежів за кредитним договором. Проте, в 2013році ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про витребування автомобілю на свою користь, заперечуючи її права на авто, та відмовилася від оформлення договору купівлі-продажу. Також відповідач заперечувала проти визнання за позивачем права власності на майно в судовому порядку, незважаючи на повну виплату поручителем усієї суми кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_2 , представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року між ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір 47/а-О1, відповідно до якого позичальник отримала кредит в розмірі 88065,00 грн. на строк до 01 листопада 2014 року для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу автомобіля марки KIA модель CERANO, дата випуску 2007 рік, номер кузова НОМЕР_3, НОМЕР_2 , укладеного між позичальником та ПП ОСОБА_5 АТЦ «Автопланета» (а.с.11).

30 січня 2009 року між ВАТ «Кредобанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 47/а-О1/1, за яким поручитель - ОСОБА_2 зобов`язалася перед кредитором - ВАТ «Кредобанк» за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_6 в повному обсязі (повернення кредиту, сплату відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, інших видів неустойок) за кредитним договором № 47/а-О1 від 29.11.2007 року, укладеним між боржником ОСОБА_6 та кредитором ВАТ «Кредобанк» (а.с.12).

17 серпня 2011року між сторонами повторно був укладений договір поруки№ 47/а-01/S-2, за яким поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати за належне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором (а.с.13).

У договорах поруки від 30 січня 2009року (пункт 2.4) та від 17 серпня 2011року (пункт 2) передбачено, що у випадку, коли поручителем сплачено кредитору суму поруки за цим договором, до нього переходить право вимоги до боржника щодо відшкодування в розмірі виплаченої суми поруки та інших понесених витрат, пов`язаних з цим.

Ці договори є чинними та сторонами не оскаржувалися.

З довідки ПАТ «Кредобанк» від 22 жовтня 2013 року встановлено, що за період з 30 січня 2009 року по 08 жовтня 2013 року погашення заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2007 року проводилося позивачем ОСОБА_2 на загальну суму 80291,31грн. (а.с.14).

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 23 квітня 2014 року (справа 666/8458/13) на користь ПАТ «Кредобанк» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 43854,23грн. (а.с.15-17).

Постановою державного виконавця Суворовського районного ВДВС м.Херсон від 23 березня 2017 року виконавчий лист №666/8458/13, виданий на виконання судового рішення від 23 квітня 2014 року повернутий стягувачу, у зв`язку із фактичним його виконанням поручителем ОСОБА_2 , що сторонами не заперечується.

Відповідно до ст.553 ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником.

Частиною першою ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність.

За статтею 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до положень частини другої ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Частково задовольняючи пред`явлені вимоги про стягнення грошових коштів в порядку регресу, суд першої інстанції з посиланням на наведені норми права та з урахуванням положень укладених між сторонами договорів поруки, дійшов правильного висновку про те, що у разі виконання поручителем ОСОБА_2 в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором, вона набула права кредитора у зобов`язанні та право вимоги стягнення коштів.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що позивач фактично є покупцем спірного транспортного засобу марки KIA CERANO, а не поручителем за кредитним договором, колегія суддів визнає неприйнятними з огляду на чинні судові рішення та мотиви їх ухвалення судами у справах за участю сторін.

Так, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2013 року витребувано з користування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки KIA CERANO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску.

Приймаючи це рішення, суд вказав, що ОСОБА_1 , будучи власником транспортного засобу, передала його у користування ОСОБА_2 , видавши довіреність на управління автомобілем. 29 липня 2011 року власником транспортного засобу довіреність була скасована, а відтак власник може витребувати належне йому майно в порядку ст.387 ЦК України (а.с.117-118).

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 28 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 05 березня 2013 року, відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди у загальному розмірі 40382,30грн., до складу якої увійшли й кошти в сумі 24000,00грн., витрачені позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором згідно боргової розписки від 15 серпня 2011року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Херсонської області від 15 березня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ПАТ «Кредобанк» про визнання права власності на автомобіль, відмовлено.

Суд зазначив, що позивач не була замінена у кредитному договорі на позичальника та виступала фінансовим поручителем у правовідносинах між банком та ОСОБА_1 . Між сторонами договір купівлі-продажу транспортного засобу не укладався.

Згідно ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищенаведене колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції до виниклих між сторонами правовідносин положень ст. 512, 556 ч.2 ЦК України та вважає що рішення суду в частині стягнення з відповідача коштів в порядку регресу відповідає встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права.

Разом із цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо застосування до спірних правовідносин ст.625 ЦК України.

Згідно з частиною другою ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сама по собі сплата поручителем заборгованості за кредитним договором не створює для позичальника безумовного обов`язку по поверненню цих коштів у разі наявності між сторонами з цього приводу спору, серед іншого й щодо розміру боргу.

Для застосування положень ст.625 ч.2 ЦК України відповідач повинен мати грошове зобов`язання перед позивачем, яке має бути підтверджено, у тому числі, й набувшим законної сили судовим рішення про стягнення коштів. У разі невиконання боржником визначеного грошового зобов`язання у строки передбачені договором або законом, у позивача виникає право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, на думку колегії суддів, стягнення за оскаржуваним рішення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в порядку регресу за кредитним договором від 29 листопада 2007року у розмірі 124145,54грн. створює для останньої обов`язок у строк визначений законом провести відповідне відшкодування. У разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, розмір якого визначений судом, позивач набуде у майбутньому права звернення до суду із позовом в порядку ст.625 ч.2 ЦК України.

За наведених обставин рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 23575,13грн.; трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 4795,76грн. підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні цих вимог позивача.

Керуючись ст.367, 374,376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 23575,13грн.; трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 4795,76грн. скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ст.625 ЦК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 25 березня 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко