Справа № 716/1647/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2020 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді - Пухарєвої О.В.,

за участю секретаря - Кульки О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про визнання договору оренди землі недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна», в якому просять визнати недійсним договір оренди землі №175 від 02.08.2013, укладений між ОСОБА_4 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» (надалі по тексту СТОВ «Україна»).

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 відповідно до договору обміну земельних ділянок від 20.06.2016 є власником земельної ділянки, площею 2,9263 га, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0206), що розташована на території Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області.

Відповідно до п. 6 зазначеного договору, до моменту його укладення прав щодо даної земельної ділянки у третіх осіб (в тому числі за договорами оренди чи шлюбним контрактом) як у межах, так і за межами України не було.

07.08.2019 СТОВ «Україна» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди), обґрунтовуючи це тим, що між ними та ОСОБА_4 (колишнім власником) укладено договір оренди землі № 175 від 02.08.2013, який зареєстровано у ДРРПНМ 22.09.2014, на земельну ділянку площею 2,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0206), проте ОСОБА_5 , як теперішній власник, не надає їм можливості обробляти земельну ділянку.

Із зазначеного позову ОСОБА_1 стало відомо про існування оскаржуваного договору, а відтак раніше оскаржити він його не міг.

В свою чергу ОСОБА_4 стверджує, що не мала наміру укладати із СТОВ «Україна» договір оренди землі №175 від 02.08.2013 на земельну ділянку площею 2,93 га, даний договір нею не підписувався, а підпис який міститься в договорі їй не належить. З огляду на те, що вона не вчиняла дій щодо укладення правочину - спірний договір оренди землі порушував її право як власника використовувати та розпоряджатись земельною ділянкою.

На даний час спірний договір оренди землі порушує право ОСОБА_1 , як нового власника земельної ділянки, який має право володіти, користуватися та розпоряджатись нею.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем в особі директора СТОВ «Україна» Козарійчука В.Д. надано суду відзив на позовну заяву. Заперечення мотивовано тим, щопозивачу ОСОБА_4 достовірно було відомо, що її земельна ділянка (пай) знаходиться в оренді СТОВ «Україна», так як вона особисто укладала договір оренди землі №175 від 02.08.2013 і отримувала орендну плату на підставі вказаного договору за 2013 - 2016 роки зерном, а за 2017-2018 роки грошима. Обставини отримання орендної плати ОСОБА_4 підтверджуються відомостями видачі зерна за земельний пай за 2013 -2016 роки та відомостями про видачу готівки за 2017-2018 роки. ОСОБА_1 на момент укладення з ОСОБА_4 , в інтересах якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 , договору обміну земельних ділянок від 20.06.2016 міг довідатись про те, що земельна ділянка, яку він мав намір обміняти перебуває в оренді і йому достовірно було відомо, що земельна ділянка площею 2,9263 га, що розташована на території Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (кадастровий номер :03:001:0206) знаходиться в оренді СТОВ «Україна» до 22.09.2019 на підставі договору оренди землі №175 від 02.08.2013. За заявою директора СТОВ «Україна» Заставнівським ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області було розпочате досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості якого внесено до ЄРДР за №0000268 від 07.09.2018 р. по факту вчинення кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією, яка передбачена ст. 356 КК України. В ході розслідування були отримані докази, якими підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з самого початку знали про укладений договір оренди землі №175 від 02.08.2013 р. У зв`язку з наведеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог, одночасно, просив застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивачів у справі.

Позивач ОСОБА_1 , його представник та позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши їх вищенаведеним та просили їх задовольнити.

Представник відповідача СТОВ «Україна»- Хімчинський Б.Г. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення позивачами строку позовної давності.

Заслухавши доводи сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази сторін, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №190038 від 21.07.2007 земельна ділянка площею 2,9263 га (кадастровий номер :03:001:0206) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Репужинецької сільської ради заставнівського району Чернівецької області належала ОСОБА_4 .

Право власності на земельну ділянку площею 0,0100 га (кадастровий номер :02:001:0052) для ведення особистого селянського господарства було зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 14747678, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15, що підтверджується інформаційною довідкою від 03.06.2016 за №60554274.

Між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 20.06.2016 укладено договір обміну земельними ділянками, згідно якого земельна ділянка площею 0,0100 га передана у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства, а земельна ділянка площею 2,9263 га передана у власність ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с.10).

Згідно з договором оренди землі №175 від 02.08.2013, про визнання недійсним якого пред`явлено позов у цій справі, земельна ділянка площею 2,93 га, що належала позивачці ОСОБА_4 , строком на 5 років була передана в оренду СТОВ «Україна» ( а.с.13).

Указаний договір оренди було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, про що вчинено запис №15959997 від 22.09.2014 із зазначенням строку дії до 22.09.2019 ( а.с.14).

Водночас суд з`ясував, що позивач отримувала орендну плату на підставі вказаного договору оренди землі за 2013 2016 роки зерном, а за 2017-2018 роки грошима.

Вказані обставини підтвердили у суді допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також пояснили, що орендну плату позивач отримувала особисто та через своїх представників (родичів).

Окрім того, наведені обставини підтверджуються відповідними відомостями про видачу орендної плати за оренду земельної ділянки (паю) у вигляді зерна за 2013-2016 р.р. (а.с.33-41) та відомостями про виплату орендної плати за оренду земельної ділянки (паю) у вигляді готівки за 2017-2018 р.р. (а.с.42-43).

07.08.2019 р. СТОВ «Україна» до Господарського суду Чернівецької області пред`явлено позов про стягнення з ОСОБА_1 збитків, який обґрунтовано тим, що на підставі акту обстеження земельних ділянок від 15.04.2018 працівниками СТОВ «Україна» виявлено факт незаконного самовільного обробітку земельної ділянки громадянином ОСОБА_1 , право оренди якої належить СТОВ «Україна» на підставі договору оренди землі, а саме наявність посівів сої. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу заподіяно збитки у вигляді неодержаного доходу в сумі 143834,93 грн.

Пред`являючи до суду даний позов про визнання недійсним договору оренди землі, позивачка ОСОБА_4 стверджувала, що вона не мала наміру укладати спірний договір оренди землі з СТОВ «Україна», отже зазначений договір вона не підписувала, а підпис який міститься в договорі не її.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

У частині першій статті 215, статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки ; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначала, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установлених законом.

У даній справі, позивачі звернулися до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди, посилаючись на те, що цей договір позивач ОСОБА_4 не підписувала, умови його не погоджувала.

Для з`ясування цих обставин у справі ухвалою суду від 11.12.2019 призначалася почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Чернівецькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру (НДЕКЦ) МВС України. Згідно з висновком експерта №121-К від 30.03.2020 підписи в графах «Орендодавець» у двох примірниках договору оренди землі №175 від 02.08.2013 виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою (а.с.116-118).

Оскільки під час судового розгляду встановлено, що спірний договір не укладався, то в задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди землі №175 від 02.08.2013, укладеного між ОСОБА_4 та СТОВ «Україна» слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про визнання договору оренди землі недійсним- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін по справі:

позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ), житель АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_2 ) жителька с.Репужинці Заставнівського району Чернівецької області;

представник позивачів- Лопух Сергій Володимирович, адвокат, ордер серії ЧЦ№44304 від 27.09.2019;

відповідач- Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальності "Україна", с.Репужинці вул. Центральна, 9 Заставнівського району Чернівецької області , код ЄДРПОУ 0380109;

представник відповідача- Хімчинський Богдан Гаврилович, адвокат, Договір про надання правової допомоги від 09.09.2019.

Повний текст рішення складено 09.10.2020.

Суддя О.Пухарєва