Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2020 р. Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті протиправних дій поліцейського,-

У С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що постановою поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба М.В. серії НК №641568 від 25.01.2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 425,00грн. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 25.01.2019 року вищевказану постанову серії НК №641568 від 25.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення. Вважає, що йому завдано майнову шкоду, яка становить 10000,00грн. згідно Договору про надання юридичної допомоги. Також, у зв`язку з винесенням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, позивачу було завдано значних моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях з приводу грубого порушення його прав представником влади. Через неправомірну поведінку працівника поліції від позивача потребувало додаткових зусиль, значної кількості часу та непомірних витрат на послуги адвоката, у зв`язку з чим він знаходився у стані постійного стресу та нервозності, в нього погіршилось самопочуття, були різкі перепади настрою, через постійне хвилювання погіршився сон, що призвело до порушення нормального способу життя, депресії. Заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 8346,00грн. На підставі викладеного просив стягнути з казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10000,00грн. та моральної шкоди у розмірі 8346,00грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.02.2019 року, в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. В раніш наданих суду поясненнях ОСОБА_1 додатково вказав, що до медичних установ не звертався, ніяких ліків йому не призначали, приймав лише валеріанку. Дії поліцейського вважає неправомірними тільки в тому, що було винесено постанову. Надав відповідь на відзив, в якій вказав, що матеріальні витрати, понесені за надану правову допомогу також підтверджуються Актом наданих послуг від 21.02.2019 року в рамках провадження по справі №264/736/19. Наполягав на своїй позиції, щодо завдання йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 8346,00грн.

Представники відповідача Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Голіков Д.С., Михайленко І.С., Дідура І.І., які діють на підставі довіреностей, в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду подано відповідну заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, заперечували проти задоволення позовних вимог. Додатково надано відзив та заперечення, в яких зазначено, що Договір про надання правової допомоги від 07.02.2019 року, який наданий позивач в якості доказу спричинення матеріальної шкоди, не містить інформації про надання послуг саме по справі №264/736/19 або щодо притягнення до адміністративної відповідальності по постанові серії НК 641568 від 25.01.2019 року. Вартість послуг адвоката належними доказами не підтверджена. При складанні постанови працівник поліції діяла в межах наданих їй повноважень відповідно до ЗУ «Про національну поліцію». Позивачем не доведено факту завдання йому неправомірними діями працівника поліції моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. По даній справі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» застосуванню не підлягає. На підставі викладеного, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач поліцейський роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба М.В., в судове засідання не з`явились, згідно раніш наданих суду пояснень, позовні вимоги не визнала та пояснила, що знаходячись у службовому автомобілі побачила як позивач виїхав на жовтий сигнал світлофора. При винесенні постанови приймав участь адвокат. ОСОБА_1 для огляду надавалось відео, на якому було зафіксовано правопорушення, однак він заперечував провину. При складанні постанови діяла в межах своєї компетенції.

Представники відповідача Державної казначейської служби України, до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що 25 січня 2019 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії НК №641568 поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькі області Кулібаба М.В. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 25 січня 2019 року о 07-45год. керував автомобілем марки «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті бул.Шевченка та вул.Куїнджі в м.Маріуполі почав рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП. У зв`язку із зазначеним, на позивача накладено штраф в сумі 425 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.02.2019 року у справі №264/736/19, адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба М.В. з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, задоволено. Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 25 січня 2019 року серії НК № 641568 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, скасовано. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП закрито.

Згідно ч.1 ст.81, ч.4 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення витрат, понесених на правову допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення та в суді, на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 25.01.2019 року та акт виконаних робіт від 21.02.2019 року.

Згідно акту виконаних робіт від 21.02.2019 року правова допомога надавалась при розгляді справи ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення та розгляді справи №264/736/19 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба М.В. з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, витрати понесені на правову допомогу адвоката, відносяться до судових витрат, і не можуть розцінюватись в сенсі завданої матеріальної шкоди.

Відповідно до норм ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно норм ч.1, ч.7 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За нормами ч.ч.1,3 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи зміст вищевказаних норм законодавства, вимоги щодо стягнення витрат пов`язаних з розглядом іншої справи, вирішуються в межах розгляду справи, де такі витрати були понесені, і не можуть бути предметом розгляду окремого позову про відшкодування матеріальної шкоди. У зв`язку з чим, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу, понесених при розгляді справи про адміністративне правопорушення та справи №264/736/19 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба М.В. з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Однак ця норма встановлює лише загальні правові засади відшкодування зазначеної шкоди.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльність інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків.

Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1166 ЦК України закріплено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Що стосується постанови у справі про адміністративне правопорушення, то статтею 56 Конституції України та ст.1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Сам факт закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

Виходячи з положень ст.ст.15, 16 ЦПК України та ст.17 КАС України, вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів, а тому суд в порядку цивільного судочинства не може визнати правомірними чи неправомірними дії або бездіяльність службових або посадових осіб органів державної влади, як суб`єктів владних повноважень, так як визнання неправомірності дій не віднесено до компетенції цивільних судів.

Оскільки рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежного, а такий факт може бути встановлено лише в порядку адміністративного судочинства, суд загальної юрисдикції не може робити висновків щодо неправомірності чи протиправності дій або бездіяльності органів державної влади стосовно складання постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.п.5,8 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п.5 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Виходячи з аналізу вказаного законодавства, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки їх обґрунтованість в судовому засіданні не доведена.

Позивач не перебував під судом і слідством, його права не були порушені чи обмежені, він самостійно, реалізуючи своє право на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, звернувся до суду з позовом про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Жодних доказів на підтвердження заподіяння саме діями відповідачів позивачу моральної шкоди, протиправності таких діянь відповідачів та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів позивачем суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті протиправних дій поліцейського - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Пустовойт