КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7634/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020року місто Київ

справа № 361/8447/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтування:

а) металевої огорожі, яка зведена на місці огорожі у вигляді металевої сітки, закріпленої на бетонних стовпчиках на бетонному фундаменті, який знаходиться на його земельній ділянці та металевого парапету, зведеного на бетонному фундаменті, розташованому на його земельній ділянці;

б) металевої конструкції - навісу, який встановлений між металевою огорожею та дахом капітальної споруди, розташованої на земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

В мотивування вимог посилався на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2015 року належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначав, що земельні ділянки, які належать йому та відповідачу умовно розділені бетонними фундаментами по всій довжині їх спільної межі: один бетонний фундамент знаходиться на території його земельної ділянки та був зведений на момент купівлі позивачем земельної ділянки, другий бетонний фундамент знаходиться на території земельної ділянки відповідача.

Зауважував, що на бетонних стовпчиках, закріплених на бетонному фундаменті, який знаходиться на території його земельної ділянки була зведена огорожа у вигляді металевої сітки.

Посилався на те, що відповідач самовільно (без його згоди) демонтував частину належної йому металевої сітчастої огорожі та встановив на її бетонному фундаменті свою огорожу з металевого профнастилу. Конструктивно дана металева огорожа складається з двох елементів: перший елемент - це, власне, саме полотно горизонтальної металевої огорожі, розташованої перпендикулярно до землі, другий елемент - це металевий парапет, фізично розташований на бетонному фундаменті позивача.

Вказував, що металева огорожа встановлена впритул до бетонних стовпчиків, що в свою чергу, унеможливлює монтаж власної огорожі позивача, відсутній фізичний доступ до задньої поверхні бетонних стовпчиків, на якій мають фіксуватися кріплення огорожі позивача.

Позивач вважає, що оскільки металева огорожа та металевий парапет зведені відповідачем самовільно на земельній ділянці без його згоди, металева огорожа при цьому ще й зведена впритул до бетонних стовпчиків, розташованих на його бетонному фундаменті огорожі - то вони, відповідно, підлягають демонтуванню, як такі що порушують його право користуватися земельною ділянкою та наявними на ній конструкціями для встановлення власної огорожі чи будь-якої іншої допустимої та законної конструкції.

Зазначав, що між самовільно зведеною відповідачем металевою огорожею, останній змонтував, під кутом, металевий навіс (з профнастилу), який одним боком кріпиться на даній огорожі, іншим боком - під дахом капітальної споруди. Вказана конструкція змонтована так, що не запобігає стіканню атмосферних опадів на суміжну земельну ділянку позивача.

Позивач вказував, що таким чином, відбувається постійне підтоплення його земельної ділянки, що призводить як до псування ґрунту, створенню побутових незручностей, надмірної вологості, забруднення, так і до неможливості користування власною земельної ділянкою на свій власний розсуд, наприклад створює перешкоди у висадці рослин, дерев тощо.

Посилався на те, що ОСОБА_2 виконав будівельні роботи з порушеннями, а саме: не відступив від межі земельної ділянки до конструкції своєї стіни 1,0 м; не запобіг стіканню атмосферних опадів на земельну ділянку; не надав документів, які б надавали йому право на виконання вище вказаних будівельних робіт.

Зазначав, що встановлена відповідачем металева конструкція з профнастилу підлягає демонтуванню, як така, що призводить до порушення його права користування своєю земельною ділянкою.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, суд першої інстанції не надав повної, неупередженої та належної оцінки поданим ним доказам, зокрема: протоколу засідання постійної комісії з питань земельних відносин Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 26 жовтня 2017 року та Акту Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 14 березня 2018 року №Т-1403/1) та не та мотивував підстави відхилення даних доказів.

Вказував, що суд незаконно та необгрунтовано вважав належним доказом фотофіксацію встановлення відповідачем металевої огорожі, металевого парапету та металевого навісу на бетонному фундаменті огорожі, який знаходиться на його земельній ділянці.

Зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що без зазначення довжин металевих конструкцій, про демонтаж яких і був заявлений позов, і проведення експертизи (без зазначення якої саме і щодо яких питань, не роз`яснюючи під час судового процесу право позивача заявити таку експертизу), неможливо вирішити даний спір за наявними у суду доказами, а позивач та його представник ніби-то вважали проведення експертизи непотрібним.

Зауважував, що суд не надав належної оцінки суперечливій поведінці відповідача щодо надання згоди на встановлення бетонного фундаменту і наявної на ній огорожі, при оцінці наданих відповідачем доказів не застосував положення земельного законодавства, а саме: Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року №3613-VІ та земельного законодавства, яке було чинним на момент оформлення сторонами права власності на земельні ділянки.

Посилався на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні допустився формального зазначення того, щопозивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності дали змогу встановити наявність обставин, які входять до предмету доказування та підтверджують доводи позивача, тому в задоволенні позову слід відмовити без наведення належної мотивації і аргументації такої позиції.

Вказував, що суд при ухваленні рішення не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду; не застосував норми матеріального та процесуального права, а саме: абзаци 1, 4, 7 ст.41 Конституції України, абзац 2 статті 14 Конституції України, ч.ч.2, 4 ст.13, ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.ч.1-7 ст.319, ч.ч.2, 4, 5, ст.373, ч.3 ст.375, ст.378 ЦК України, ч.2 ст.108, ч.ч.2, 3 ст.158 ЗК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV, ч.ч.1, 4, 9 ст.89, ч.ч.1, 4 ст.82, ст.12, ч.4 ст.85, ч.1 ст.100, ч.4 ст.263 ЦПК України.

Зазначав, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права, а саме: ста.391 ЦК України, ч.2 ст.90, пункти г, е, ч.1 ст.91, ст.103, ч.2 ст.152 ЗК України, ч.2, ст.ст.76-80, ч.ч.1, 6, 7 ст.81, ч.ч.1, 3 ст.89, ч.ч.1, 4 ст.103, ч.ч.1-5 ст.263, ч.ч.1, 4 ст.265 ЦПК України.

27 травня 2020 від відповідача ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач в судове засідання апеляційного судупризначене на 22 вересня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Крім того, відповідач у судовому засіданні апеляційного суду 02 червня 2020 року надавав пояснення по доводам апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2015 року є власником земельної ділянки площею 0,1230 га, з кадастровим номером :01:046:0020, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 жовтня 2015 року.

Як вбачається з акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 02 вересня 2017 року, підписаного ОСОБА_1 та представником ТОВ «Геобурлідер» межі земельної ділянки за кадастровим номером :01:046:0020, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1230 га, наданої власнику/користувачу земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка (другого виду) у кількості 4 шт.

У вказаному акті зазначено, що межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 , який про адміністративну відповідальність за знищення межових знаків згідно з пунктом «е» частини 1 статті 121 ЗК України та статті 56 КУпАП ознайомлений.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №2374875 ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки №3201 від 24 грудня 2008 року є власником земельної ділянки 0,1841 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :01:004:0025, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що земельні ділянки, які належать йому та відповідачу умовно розділені бетонними фундаментами по всій довжині їх спільної межі: один бетонний фундамент знаходиться на території його земельної ділянки та був зведений на момент купівлі позивачем земельної ділянки, другий бетонний фундамент знаходиться на території земельної ділянки відповідача. Вказував, що на бетонних стовпчиках, закріплених на бетонному фундаменті, який знаходиться на території його земельної ділянки була зведена огорожа у вигляді металевої сітки, однак відповідач самовільно демонтував частину належної позивачу металевої сітчастої огорожі та встановив на її бетонному фундаменті свою огорожу з металевого профнастилу. Зазначав, що металева огорожа встановлена впритул до бетонних стовпчиків, що в свою чергу, унеможливлює монтаж власної огорожі позивача, відсутній фізичний доступ до задньої поверхні бетонних стовпчиків, на якій мають фіксуватися кріплення огорожі позивача.

Позивач на підтвердження своїх вимог надав протокол засідання постійної комісії з питань земельних відносин Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 26 жовтня 2017 року щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 29 вересня 2017 року вх.№134, відповідно до якого земельна комісія виїхавши на місце зустрілася з ОСОБА_1 , його дружиною та ОСОБА_2 . Заявник показав межі земельної ділянки, які визначенні бетонним фундаментом з трубами по периметру земельної ділянки, та сітку, яка прикріплена до труб. Також комісії показали, що сусід ОСОБА_2 зняв металеву сітку та прикріпив до труб, які належать ОСОБА_1 металевий профіль та розмістив на бетонному фундаменті металевий водовідвід. Комісія рекомендувала ОСОБА_2 прибрати металевий профіль від фундаменту та труб, з чим ОСОБА_2 не погодився, обґрунтувавши це тим, що межі його земельної ділянки знаходиться за бетонним фундаментом на земельній ділянці ОСОБА_1 . Комісія вирішила пропонувати власникам земельних ділянок звернутися до землевпорядної організації для встановлення меж в натурі та підписати акт встановлення меж з власниками сусідніх ділянок, та дотримуватися правил добросусідства. Якщо дане питання буде не можливо вирішити мирним шляхом, земельна комісія пропонувала ОСОБА_1 звернутися до суду (а.с.15).

06 лютого 2018 року позивач направив до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області лист, в якому просив провести позапланову перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт з облаштування капітальної споруди та встановлення металевого водоводу за адресою: АДРЕСА_2 , вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам та іншим вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності. У разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності видати припис щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Листом від 19 березня 2018 року № 10/10-28/1903/08/01 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області повідомив позивача, що за його зверненням Департаментом, відповідно до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатами перевірки складено акт від 14 березня 2018 року №Т-1403/1, протокол про адміністративне правопорушення №3-Л-А-1403/1 від 14 березня 2018 року та надано припис від 14березня 2018 року №С-1403/1 про усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності - постанова по справі про адміністративне правопорушення від 19 березня 2017 року №А-1903/1.

Із Акту складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №Т-1403/1 вбачається, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору належить ОСОБА_2 . Під час перевірки замовником був наданий технічний паспорт, інвентаризаційна справа на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , виготовлений КП Київської міської ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації». Встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , виконані будівельні роботи з будівництва двоповерхового житлового будинку з підвалом «А-2», альтанки, колонки, огорожі, та будівництва сараю «Б». Відповідно до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація про початок виконання будівельних робіт з будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

18 лютого 2019 року у присутності представників Зазимської сільської ради, власника земельної ділянки ОСОБА_2 та виконавця ТОВ «ГеоФекторі», а також власників суміжних земельних ділянок: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було складено акт встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та прийому передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі земельної ділянки за кадастровим номером: :01:004:0025, яка знаходиться: по АДРЕСА_2 , площею 0,1841 га, наданої власнику/користувачу земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та спорудбули перенесені та закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 5 шт.

Закріплені поворотні точки меж земельної ділянки з промірами довжин ліній та описом меж зображені на абрисі, що додається на зворотній стороні цього акту.

Власник/користувач земельної ділянки ОСОБА_2 заявив претензії до існуючого паркану суміжної земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_1 , так як було виявлено, що паркан побудований із зміщенням приблизно 0,50 м в глиб на його ділянку. В свою чергу ОСОБА_1 повідомив, що незгоден з даними претензіями зазначивши, що придбав земельну ділянку в межах існуючих парканів та відмовився від підпису даного акту.

Власниками інших суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено(а.с.55).

Як вбачається із топографічного плануземельної ділянки з кадастровим номером: :01:004:0025, яка знаходиться: по АДРЕСА_2 , площею 0,1841 га, складеному ТОВ «ГеоФекторі», існує розбіжність у розмірах та межах земельної ділянки згідно документів та межами існуючого паркану, зокрема зі сторони власників земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 відступив від межі згідно документів вглиб своє земельної ділянки (а.с.58).

Позивачем до суду апеляційної інстанції було надано фотокопію суміжної план-схеми земельної ділянки ОСОБА_1 та лист ТОВ «Геобурлідер» від 22 травня 2020 року.

У листі ТОВ «Геобурлідер» від 22 травня 2020 року зазначено, що зі складеного на замовлення ОСОБА_1 суміжного план-схеми вбачається заступ 28 см земельної ділянки з кадастровим номером :01:046:0020 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0025. Глибина заступу відповідає середньоквадратичній похибці місцезнаходження межового знака земельної ділянки відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж у селах та не перевищує її.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктами г), е) ч.1 статті ст.96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно з ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, стороною позивача не було надано доказів того, що внаслідок встановлення відповідачем огорожі - профнастилу на межі земельних ділянок, які їм належать, порушуються права ОСОБА_1 як власника та користувача земельної ділянки :01:046:0020, а саме - чиняться позивачу перешкоди в користуванні своєю земельною ділянкою.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтування металевої огорожі, яка зведена на місці огорожі у вигляді металевої сітки, закріпленої на бетонних стовпчиках на бетонному фундаменті, який знаходиться на його земельній ділянці.

Звертаючись до суду з позовом, позивач також просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтування:

металевого парапету, зведеного на бетонному фундаменті, розташованому на його земельній ділянці;

металевої конструкції - навісу, який встановлений між металевою огорожею та дахом капітальної споруди, розташованої на земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, ОСОБА_1 вказував на те, що металева конструкція (навіс) та металевий парапет змонтовані так, що атмосферні опади стікають на його земельну ділянку.

Відповідно до п.3.25* Державних будівельних норм 360-92** Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселеньдля догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Частиною 3 ст.375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Як вбачається з фотокарток металевих конструкцій, які були долучені позивачем на підтвердження своїх позовних вимог та визнано в судовому засіданні апеляційного суду 02 червня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 , металева конструкція - навіс та металевий парапет встановлені під кутом, що не запобігає стіканню атмосферних опадів на земельну ділянку, яка належить позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

При цьому, відповідачем доказів протилежного надано не було.

Виходячи з встановлених обставин та наданих сторонами доказів, колегія суддів приходить до висновку, що побудована відповідачем металева конструкція - навіс, який встановлений між металевою огорожею та дахом капітальної споруди, розташованої на земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 та металевий парапет побудовані відповідачем з порушенням вимог п.3.25* Державних будівельних норм 360-92** Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень, оскільки не забезпечено відповідачем влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з металевої конструкції - навісу та металевого парапету на територію земельної ділянки, яка належить позивачу.

Отже, права позивача, як власника суміжної земельної ділянки порушені відповідачем та підлягають поновленню шляхом зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 , у користуванні його земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:046:0020 шляхом демонтування:

металевого парапету, зведеного на бетонному фундаменті, розташованому на земельній ділянці ОСОБА_1 ;

металевої конструкції - навісу, який встановлений між металевою огорожею та дахом капітальної споруди, розташованої на земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:004:0025.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, на вказане уваги не звернув, дав невірну оцінку доказам, наданим позивачем, а тому рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 704,80 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 у користуванні його земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:046:0020 шляхом демонтування:

металевого парапету, зведеного на бетонному фундаменті, розташованому на земельній ділянці ОСОБА_1 ;

металевої конструкції - навісу, який встановлений між металевою огорожею та дахом капітальної споруди, розташованої на земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:004:0025.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: