Справа №: 398/280/20
провадження №: 2/398/716/20
"24" березня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником даної квартири. Зазначає, що відповідач є колишнім чоловіком її дочки, зареєстрований в квартирі, але не проживає в ній понад один рік без поважних причин, його особисті речі відсутні.
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що відповідачем у справі є колишній чоловік її дочки. На даний час шлюб між її дочкою та відповідачем розірвано. Дочка створила нову сім`ю з іншим чоловіком та зареєструвала з ним шлюб. Відповідач в лютому 2015 року припинив проживати в належній їй квартирі, забрав усі свої речі. З того часу відповідач в квартирі не проживає. Він поїхав на заробітки до Російської Федерації та не повертався протягом останніх п`яти років. Судові витрати з відповідача просить не стягувати.
Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 лютого 2011 року є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5). Зазначений факт також підтверджується технічним паспортом на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 та витягом про державну реєстрацію прав №30116547 від 25.05.2011 року, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 6 8).
Згідно з довідкою КП «Житлогосп» від 21 січня 2020 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , яка в квартирі не зареєстрована. В квартирі значаться зареєстрованими: дочка власника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онуки власника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також колишній зять ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9).
Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Наведене свідчить, що задоволення позову про позбавлення особи права користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання понад встановлений законодавством термін.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16.
Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано (а. с. 11). В подальшому ОСОБА_6 у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про свідоцтва про шлюб (а. с. 14).
З Акту-розпорядження від 21 січня 2020 року, затвердженого директором КП «Житлогосп», при обстежені квартири АДРЕСА_1 , з участю трьох сусідів, встановлено, що ОСОБА_2 , який з 20.09.2011 року зареєстрований вказаною адресою, в зазначеній квартирі не проживає з 2015 року (а. с. 10).
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, добре знає всю родину, в тому числі і відповідача. Десь з 2004 року до 2015 року відповідач проживав в квартирі позивача. В кінці січня чи на початку лютого 2015 року він поїхав на заробітки до Російської Федерації і назад більше не повертався.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача і відповідача, оскільки проживає по сусідству. Підтверджує, що відповідач останні п`ять років в квартирі позивача не проживає.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягала.
На підставі ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 26 березня 2020 року.
Суддя О.В.Авраменко