ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м.Суми

Справа №592/6348/13-ц

Номер провадження 22-ц/816/2090/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2013 року, ухвалене у складі судді Котенко О.А. в приміщенні Ковпаківськогорайонного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності.

Свої вимоги мотивують тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 травня 2004 року вони є власниками 21/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 38/100 частка будинку належить відповідачу ОСОБА_3 , а 41/100 частка належить відповідачу ОСОБА_4 .

В установленому законом порядку позивачі прибудували до будинку прибудову «а3». Все домоволодіння фактично поділене на дві ізольовані частини, які мають окремі входи. Земельна ділянка площею 823 кв.м. на час придбання позивачами частини будинку не була приватизована. Порядок користування зазначеною ділянкою між сторонами врегульовано рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 квітня 2013 року, за яким у користування позивачам виділено 423,5 кв.м землі, а відповідачі користуються земельною ділянкою, площею 399,5 кв.м. Зазначений порядок користування житловим будинком, прибудинковими спорудами та земельною ділянкою влаштовує як позивачів, так і відповідачів. Пропозицію припинити право спільної часткової власності на будинок відповідачі залишили без відповіді, що змусило позивачів звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на положення статті 364 ЦК України, просять суд виділити їм в натурі частину житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення будинку: кухня «1-1» площею 30,6 кв. м, туалет «1-2» площею 1,7 кв. м, житлова кімната «1-3» площею 13,3 кв. м, житлова кімната «1-4» площею 9,0 кв. м, житлова кімната «1-5» площею 19, 1 кв. м, коридор «1-6», площею 2,7 кв. м, ванна «1-7» площею 4,3 кв. м, коридор «1-8» площею 5,4 кв. м, топочна «1-9» площею 6,0 кв.м, з прибудованих споруд туалет «Д», визнавши право власності на окремий об`єкт нерухомого майна в рівних частиках, а саме - по 50/100 за кожним з позивачів.

Ковпаківський районний суд м. Суми заочним рішенням від 25 жовтня 2013 року позов задовольнив.

Виділив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в натурі частину житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме такі приміщення будинку та прибудов до будинку: кухня «1-1», площею 30,6 кв. м, туалет «1-2» площею 1,7 кв. м, житлова кімната «1-3», площею 13,3 кв. м, житлова кімната «1-4», площею 9,0 кв. м, житлова кімната «1-5», площею 19,1 кв. м, коридор «1-6», площею 2,7 кв. м, ванна «1-7», площею 4,3 кв. м, коридор «1-8», площею 5,4 кв. м, топочна «1-9», площею 6,0 кв. м, з прибудованих споруд вбиральня «Д», визнавши право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, в рівних частках, а саме по 1/2 за кожним.

Ковпаківський районний суд м. Суми ухвалою від 25 червня 2019 року заяву ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишив без задоволення.

Сумський апеляційний суд постановою від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнив.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2013 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 27 серпня 2020 року постанову Сумського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2013 року.

В доводах апеляційної скарги зазначають, що справу було розглянуто без їх участі, жодних викликів до суду вони не отримували.

Вказують на те, що земельна ділянка АДРЕСА_1 знаходиться в їх спільному володінні та без їх згоди була додатково забудована позивачами. Судовим рішенням відповідачів позбавлено права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, зокрема, спільним двором.

Частина домоволодіння за вказаною адресою, вже як окремий об`єкт нерухомості, разом з земельною ділянкою була продана ОСОБА_6 , хоча вони мали переважне право на придбання даної частки у праві спільної часткової власності.

Крім того, наголошують на тому, що хоча домоволодіння фактично поділене на дві ізольовані окремі частини будинку з окремими входами, але земельна ділянка поділена не у відповідності до ст. 120 ЗК України.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 травня 2004 року позивачі є власниками 21/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 38/100 частка будинку належить відповідачу ОСОБА_3 , а 41/100 частка належить відповідачу ОСОБА_4 (а. с. 10-12; 46-48, Т. 1).

Згідно з даними технічного паспорту та плану присадибної ділянки станом на 06 вересня 2007 року за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці загальною площею 823 кв.м розташовані: житловий будинок «А-1», «М», «Д» вбиральні, «Л» кухня, № 1-6 огорожі. Сертифікатом відповідності від 26 березня 2010 року Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Сумський області засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта житлового будинку (загальна площа 244, 5 кв. м, загальна площа квартир 236,1 кв.м, житлова площа - 1345,2 кв. м), реконструкція АДРЕСА_1 , виданим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 10 березня 2010 року (а. с. 5-9; 14, Т. 1).

Ковпаківський районний суд м. Суми заочним рішенням від 16 квітня 2013 року визначив порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласникам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 423,5 кв.м, а ОСОБА_3 та ОСОБА_7 399, 5 кв.м. Для здійснення такого розділу встановлено сервітут площею 14,3 кв.м, як показано у додатку № 1 висновку експертизи (а. с. 15-17, Т. 1).

Сумський апеляційний суд постановою від 21 травня 2019 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2013 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовив (а. с. 151-153, Т. 1).

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження № 669 від 04 червня 2013 року запропоновано один варіант поділу житлового будинку та надвірних будівель і споруд в домоволодінні за вказаною адресою. Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження позивачам виділяються в натурі такі приміщенні та будівлі: кухня «1-1», площею 30,6 кв. м, туалет «1-2», площею 1,7 кв. м, житлова кімната «1-3», площею 13,3 кв. м, житлова кімната 1-4, площею 9,0 кв. м, житлова кімната «1-5», площею 19,1 кв. м, коридор «1-6», площею 2,7 кв. м, ванна «1-7», площею 4,3 кв. м, коридор «1-8», площею 5,4 кв. м, топочна «1-9», площею 6,0 кв. м, з надвірних будівель - вбиральня «Д» (а. с. 18-23, Т. 1).

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин 1, 2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до ч. 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

При цьому, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 ч. 1 статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати, зокрема: чи дійсно є можливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством тощо.

Правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у власність позивачам виділені ті приміщення та господарські споруди, якими вони фактично користуються згідно з порядком, що встановлений між співвласниками. Суд погодився з висновком будівельно-технічного дослідження, яким було запропоновано один варіант поділу житлового будинку та надвірних будівель і споруд в домоволодінні по АДРЕСА_1 , визнав за позивачами право власності на виділені приміщення та будівлі як на окремий об`єкт нерухомого майна та вважав, що такий виділ не буде порушувати права та охоронювані інтереси відповідачів, а навпаки буде сприяти подальшому впорядкуванню майнових відносин між співласнниками.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В даній справі позивачі звернулись до суду з приводу виділу частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності, а саме частини житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 669 від 04 червня 2013 року поділ домоволодіння, жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , по сформованому порядку користування є можливим та було запропоновано один варіант, за яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділяються в натурі такі приміщенні та будівлі: кухня «1-1», площею 30,6 кв. м, туалет «1-2», площею 1,7 кв. м, житлова кімната «1-3», площею 13,3 кв.м, житлова кімната 1-4, площею 9,0 кв. м, житлова кімната «1-5», площею 19,1 кв. м, коридор «1-6», площею 2,7 кв. м, ванна «1-7», площею 4,3 кв. м, коридор «1-8», площею 5,4 кв. м, топочна «1-9», площею 6,0 кв. м, з надвірних будівель - вбиральня «Д».

З договору дарування 79/100 частин будинку від 20 грудня 2001 року вбачається, що ОСОБА_8 подарував своїй доньці ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_4 ) 41/100 частину від належних йому 79/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . У власність обдарованої переходить з житлової прибудови А2-ІІ, загальною площею 133,1 кв. м: житлові кімнати 2-2 площею 26,1 кв. м, 2-3 площею 13,4 кв. м, 2-4 площею 9,3 кв. м, 2-5 площею 17,9 кв. м, житлова прибудова А-1 площею 10,9 кв. м; тамбур «а», тамбур «а2», Ѕ кухні «Л», Ѕ вбиральні «М», ј огорожі № 4, 5, 6.

Згідно вказаного договору дарування ОСОБА_8 подарував своєму сину ОСОБА_3 38/100 частину від належних йому 79/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . У власність обдарованого переходить з житлової прибудови А2-ІІ, загальною площею 133,1 кв. м: житлові кімнати 2-6 площею 13,5 кв. м, 2-7 площею 12,4 кв. м, 2-8 площею 13,5 кв. м, 2-9 площею 9,5 кв. м, 2-10 площею 17,5 кв. м, тамбур «а1», крильцо «Кр1», Ѕ кухні «Л», Ѕ вбиральні «М», ј огорожі № 4, 6 та Ѕ огорожі № 5 (а. с. 87-92 т. 1).

Отже відповідачі згідно договору дарування набули у власність конкретно визначені приміщення в будинку, які припадають на їх частку. Саме ці приміщення будинку залишились у їх власності після виділу позивачам в натурі належної їм частки в спірному житловому будинку. Частини будинку, належні позивачам та відповідачам, є ізольованими приміщеннями, мають окремі входи та комунікації по водо-газо-електро-постачанню.

Вказану обставину відповідач ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 не заперечували в судовому засіданні апеляційного суду. Основними доводами їх апеляційної скарги є те, що позивачі незаконно збудували прибудову «а3», яка є самочинним будівництвом, що порушує їх права, в тому числі на користування спільною земельною ділянкою, без поділу якої, як вони вважають, відсутні підстави для поділу в натурі і житлового будинку.

Проте з такими твердженнями відповідачів колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Так, сертифікатом відповідності № СМ000089, виданим Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Сумській області 26 березня 2010 року, засвідчується відповідність закінченого будівництвом об`єкту житлового будинку, реконструкція, АДРЕСА_1 , до складу якого входить і спірна прибудова «а3», проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджується його готовність до експлуатації (а. с. 187 т. 1). На підставі вказаного сертифікату до технічного паспорту позивачів на спірний житловий будинок внесена відповідна відмітка про узаконення прибудови «а3» (5-9 т. 1).

Крім того в 2011 році ОСОБА_3 звертався з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, ОСОБА_9 про визнання будівництва прибудови «а3» самочинним та усунення порушень прав власника, стягнення моральної шкоди, скасування сертифікату. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 березня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. При цьому в рішеннях судів по вказаній справі зазначено, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 травня 2008 року, спірна прибудова «а3» зведена по суті без істотних порушень будівельних норм і правил. Певні несуттєві недоліки будівництва можуть бути усунуті визначеним у висновку експертизи шляхом (123-127 т. 2).

Щодо поділу земельної ділянки, то ст. 364 ЦК України не вимагає при вирішенні питання про виділ у натурі частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, вирішувати питання про поділ земельної ділянки, на якій знаходиться вказане нерухоме майно. А тому наявність між сторонами у справі спору з приводу користування земельною ділянкою не є підставою для відмови у виділі в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, за наявності можливості такого виділу. А спір з приводу користування земельною ділянкою може бути розв`язаний співвласниками вказаного нерухомого майна у відповідності до приписів ч. 2 ст. 120 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідачі мали переважне право на придбання частки спільної часткової власності, на правильність висновків суду не впливають, оскільки не належать до предмета спору у цій справі.

Отже, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Стосовно тверджень скаржників, що вони не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки направлялися відповідачам за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а. с. 34-35, т. 1), як то було передбачено положеннями ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції. Судом направлялися судові повістки про розгляд справи на 03.09.2016 року, 27.09.2013 року, 25.10.2013 року, проте поштові відправлення поверталися неврученими з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Інші дані про місце проживання чи перебування відповідачів в матеріалах справи відсутні. Відтак, суд вжив всіх можливих заходів для сповіщення відповідачів про час та місце розгляду справи.

За наявності викладених обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку необхідно керуватися ч. 2 ст. 376 ЦПК України згідно якої порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2013 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик