Справа № 750/8048/20
Провадження № 4-с/750/31/20
У Х В А Л А

06 жовтня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

Головуючого судді Требух Н.В.

За участі секретаря судового засідання Будаш М.В.

за участю представника скаржника адвоката Прохоренко О.Є., приватного виконавця Приходько Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича, заінтересована особа АТ «УкрСиббанк»

встановив

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м.Чернігова зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича, згідно якої просила визнати протиправними дії приватного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2020 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 05.08.2020 року, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 05.08.2020 року, про зупинення виконавчого провадження від 25.08.2020 року у виконавчому провадженні №62728823 та скасувати вказані постанови. Скаржник вважає, що вказані дії та рішення були вчинені незаконно, оскільки та момент їх винесення існувала ухвала Верховного суду щодо зупинення виконання рішення апеляційного суду.

Деснянським районним судом м.Чернігова поновлено строки та призначено скаргу до розгляду.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав.

Приватний виконавець Приходько Ю.М. проти задоволення скарги заперечував, надав письмові пояснення.

Представник стягувача до суду не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Так, відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч.І ст.5 Закону).

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами ст..447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, оскарження дії та скасування рішень (постанов) приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та провадження у цій частині підлягаю закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження`в иконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку. Отже, вказана норма має чіткий перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ не приймається до виконання і повертається.

З матеріалів виконавчого провадження №62728823 вбачається, що до приватного виконавця Приходька Ю.М. 04.08.2020 року надійшла 04.08.2020 року письмова заява разом з виконавчим документом ( виконавчий лист №750/9033/15-ц 2/750/131/16 виданий 13.03.2020 року Деснянським районним судом м.Чернігова) від АТ УкрСиббанк про примусове виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судових витрат в розмірі 1311 грн. 07 коп.

05.08.2020 року приватним виконавцем Приходько Ю.М. було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №6272882), про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Скаржник вказує, що дії приватного виконавця та винесенні рішення є незаконними, оскільки на час їх вчинення ухвалою Верховного суду від 20.03.2020 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 17.01.2020 року та виконання вказаної постанови суду зупинено. Однак про вказаний факт банк умисно не повідомив, а приватний виконавець не перевірив його.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа є підставою для зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій.

25.08.2020 року приватним виконавцем винесена постанова про зупинення виконавчих дій.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги щодо визнання дій та рішень (постанов) приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та зупинення виконавчого провадження.

Керуючись ст. 126, 260, 447 ЦПК України, суд -

Ухвалив

Провадженні в справі в частині оскарження дії та скасування рішень (постанов) приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій закрити. Роз`яснити скаржнику, що вказані вимоги повинні розглядатись за правила адміністративного судочинства.

В задоволенні скарги в частині визнання дій та рішень (постанов) про відкриття виконавчого провадження та зупинення виконавчого провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили у строки та в порядку, передбаченому ст..261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 07.10.2020 року.

Суддя Н.В.Требух