№ 336/1659/20
пр. № 2/336/1680/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Жупанової І.Б., за участю секретарки судового засідання Палубінської К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом

Концерну «Міські теплові мережі» (фактична адреса:м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 9) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат за поставлену теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

Представниця Концерну «МТМ» звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що позивач у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 6491.96 грн.. Відповідач не уклав з позивачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачанні гарячої води, і тому облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідач у вищевказаний період користувався приміщенням АДРЕСА_2 на підставі договору оренди від 26.11.2004 року. Відповідно вказаного договору оренди, орендарем визначено ПП ОСОБА_1 , проте Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 року по справі № 908/493/19 задоволено позовні вимоги Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та розірвано договір оренди від 26.11.2004 року за № 1086/10.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Фізичних осіб - підприємців та громадських Формувань, станом на дату подачі позову, відомості щодо перебування ОСОБА_1 у статусі Фізичної - особи підприємця відсутні.

Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками та актами приймання передачі теплової енергії за вказаний період, однак відповідач не виконував свої обов`язки по сплаті за спожиту теплову енергію відповідно, виникла заборгованість у розмірі 6491,96 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за весь період порушення зобов`язання 170,77 грн., інфляційні витрати 161,63 грн., а також судовий збір у розмір 2102,00 грн.

Відповідно ст. 18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» одним з основних обов`язків орендаря є те, що Орендар зобов`язаний використовувати та зберігати орендовані майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

З аналізу положень ст. ст. 51, 52, 609 ЦК України вбачається, що однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкті підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Ухвалою суду від 05.05.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем відзив на позовну заяву та письмові заперечення надано не було.

У судовому засіданні представниця позивача позов підтримав повністю, наполягала на підставах, зазначених у позовній заяві, надала додаткові письмові пояснення та детальний розрахунку основного боргу, просила позов задовольнити.

Також повідомила, що нарахування заборгованості здійснюються, з початку опалювального сезону 2018-2019 рр., після прийняття Концерном у господарське відання майна передбаченого Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.04.2018 року № 204. Відповідно до вказаного Рішення за Концерном «Міські теплові мережі» закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності, в т. ч. мережі теплопостачання за адресою: АДРЕСА_3 . Пунктом 3, вказаного рішення, Концерну «Міські теплові мережі» доручено здійснити заходи щодо укладання відповідних договорів зі споживачами теплової енергії усіх категорій, у відповідності до вимог чинного законодавства, джерелом постачання для яких є котельня ПАТ «Мотор січ».

Представниця позивача пояснила, що на виконання Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.04.2018 року № 204 та вимог Закону «Про житлово-комунальні послуги» Концерном на адресу Відповідача було направлено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для підписання, але відповідач в порушення норм чинного законодавства договір з Концерном не уклав.

Представник позивача стверджувала, що наявний акт від 15.01.2019 року, який складений комісією, що підтверджує наявність у нежитловому підвальному приміщенні прокладених трубопроводів, тобто теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Надаючі пояснення, представниця позивача посилалась на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, а саме на особливості нарахування (визначення) плати за послугу з централізованого опалення для населення (фізичних осіб) у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії.

Відповідач ОСОБА_1 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Наполягав на тому, що приміщення яке він орендував є підвальним, в ньому було завжди холодно та користувався своїм автономним опалюванням за допомогою електрики. Пояснив, що орендував вказане приміщення з 2004 року по 2019 рік, за цей період ніхто не надсилав йому рахунків по сплаті, окрім Концерну "МТМ", що почали надсилати рахунки з 2018 року. Також уточнив, що за весь цей час жодного разу не було комісії, яка б приходила та складала акт обстеження наявності трубопроводів. Зауважує на тому, що за час користування ним орендованим приміщенням він будь яких джерел теплопостачання в підвальному приміщенні не бачив, зашиті в коробі якісь комунікації він не мав можливості бачити, тому не знає, що там проходить - чи трубопровід холодної або гарячої води, чи каналізаційні труби, чи щось інше, доступу туди він не мав, руйнувати приміщення не мав права. Наразі він не має доступу до приміщення в зв`язку з закінченням дії договору і його виселенням з цього приміщення.

Суд оцінивши надані докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді, керуючись законом вважає, що позов не підлягає задоволеню.

Судом встановлено і перевірено доказами, що Концерн «Міські теплові мережі» здійснював нарахування за постачання теплової енергії в нежитлове приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке орендував ПП ОСОБА_1 у період з 2004 року по 2019 рік, що підтверджується договором оренди №1086/10 від 26.11.2004 року, який був укладений строком по 28.10.2009 року.

Судом встановлено, що строк дії вказаного Договору оренди було продовжено з 28.10.2009 р. по 30.09.2014 р., а з 30.09.2014 р. по 01.09.2019 р., даний факт не потребує доказування відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 р. по справі №908/493/19.

Вказаним рішенням Господарського суду Запорізької області було зобов`язано ПП ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення загальною прощею 26,24 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом виселення.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 04 грудня 2013 року по справі № 6-125цс 13).

Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунком та актами приймання-передачі теплової енергії (а.с.9-20).

Також судом досліджено розрахунок розподілу спожитої теплової енергії для централізованого опалення нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого нарахування за послуги з централізованого опалення нежитлового приміщення площею 26,24 м2, за період з листопада 2018 р. по квітень 2019 р. складаюсь 6491,96 грн.

На адресу відповідача ОСОБА_1 Концерном «МТМ» направлялися рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії, факт відправлення підтверджується реєстрами на відправку кореспонденції (а.с. 21-30).

Також, позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 933/09-4 від 10.04.2019 року щодо погашення заборгованості за теплову енергію, що підтверджується реєстром відправленої замовленої кореспонденції-претензій щодо погашення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Крім того, позивач надіслав на адресу відповідача повторну претензію 1087/09-04 від 11.05.2019 року щодо погашення заборгованості за теплову енергію, що підтверджується реєстром відправленої замовленої кореспонденції.

Відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу позивача не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на адресу Концерну не повернув, виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію не сплатив. Також, будь-яких відповідей чи заперечень на надіслану претензію відповідач не надав.

Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5.-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Відповідно до вимог ст.ст. 68, 162 ЖК України, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання.

Так, у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі N 6-59цс13 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію.

Однак, представницею позивача не надано до суду жодного доказу наявності, трубопроводів або інших джерел теплопостачанн в нежитловому підвальному приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , та наявності факту приналежності до внутрішньобудинкових систем теплопостачання, а отже факт надання позивачем відповідачу послуг з теплопостачання і споживання теплової енергії позивачем не було доведено. Акт обстеження на який посилалась представник позивача у судовому засіданні, не було надано належним чином до матеріалів справи, для урахування його як доказу.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, в яких міститься інформація щодо обставин, які входять до предмета доказування - надання послуг вілповідачу позивачем, в матеріалах справи відсутні докази того, що в нежитловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , наявні будь-які об`єкти теплопостачання, що в даному випадку є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат за поставлену теплову енергію.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Б. Жупанова