П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 266/1/17

Номер провадження 22-ц/804/674/20

25 березня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів - Баркова В.М., Биліни Т.І.,

за участю секретаря -Сікори М.М.

сторони:

позивач- Маріупольська міська рада Донецької області

відповідачі - Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно юридичного

департаменту міської ради, Реєстраційна служба Першотравневого районного

управління юстиції Донецької області, державний реєстратор прав на нерухоме майно

ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Пантелєєва Д.Г., повний текст якого складено 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, Реєстраційної служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Маріупольська міська рада Донецької області звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 14 вересня 2016 року спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради Донецької області встановлено, що ОСОБА_2 без правовстановлюючих документів використовується земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 під розміщення нежитлового приміщення загальною площею 0,0011 га. на підставі свідоцтва про право власності на майно серія та номер 41575383, яке видано 31 липня 2015 року Реєстраційною службою Першотравневого районного управління юстиції Донецької області. ОСОБА_2 направлялась вказівка для усунення порушень земельного законодавства, однак під час повторної перевірки 25 жовтня 2016 року виявлено, що ОСОБА_2 порушення земельного законодавства не усунув, права на земельну ділянку не оформив. На вказаній земельній ділянці ОСОБА_2 використовує нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності. З огляду на те, що вказані дії ОСОБА_2 порушують права Маріупольської міської ради Донецької області, як власника земель територіальної громади, уточнивши позовні вимоги, позивач просив скасувати свідоцтво про право власності серія та номер 41575383, яке видано 31 липня 2015 року реєстраційною службою Першотравневого районного управління юстиції Донецької області на ім`я ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 11,2 кв. м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2019 року позов Маріупольської міської ради Донецької області задоволено. Скасовано свідоцтво про право власності, серія та номер 41575383, видане 31 липня 2015 року реєстраційною службою Першотравневого районного управління юстиції Донецької області на ім`я ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 11,2 кв. м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Розподілено судові витрати та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Маріупольської міської ради Донецької області витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Маріупольської міської ради Донецької області.

Скарга мотивована тим, що судом при винесені оскарженого рішення не було прийнято до уваги, що свідоцтво про право власності на новостворене нерухоме майно видається не на підставі документів, що передбачені п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, на що спирається суд в оскарженому рішенні, а на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а тому з огляду на те, що позивач відмовився від вимог про скасування цього рішення, відсутні підстави і для скасування свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення загальною площею 11,2 кв. м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім цього, скаржник посилався на те, що позивач зловживає своїми повноваженнями, втручаючись через значний час у вже складені правовідносини, тим самим порушуючи принцип належного урядування, особливу важливість слідування якому підкреслює Європейський суд в своїх рішеннях.

Учасники справи не скористались своїм правом на подачу відзивів на апеляційну скаргу.

Сторони та їх представники у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шутенко О.В. просили розгляд справи відкласти у зв`язку із запровадженням в Україні карантину.

З огляду на те, що дана справа двічі була відкладена за клопотанням представника позивача - адвоката Шутенко О.В., спливає строк розгляду апеляційної скарги, передбачений ст. 371 ЦПК України і клопотання про продовження строку позивач та його представник не заявили, а у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_2 та його представника.

Представник Маріупольської міської ради Донецької області надав клопотання про розгляд справи без його участі, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч.1. ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Встановлено, що 14 квітня 2014 року ОСОБА_2 отримано технічній паспорт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 182-184), будівництво якого проводилось останнім на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 14 травня 2014 року (т.1, а. с. 188-189).

28 травня 2014 року Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Донецькій області зареєстровано декларацію про готовність нежитлового приміщення АДРЕСА_1 до експлуатації (т. 1, а. с. 185 - 187).

31 липня 2015 року державним реєстратором Першотравневого районного управління юстиції Донецької області Джереновим Є.С. було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 11,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та видане свідоцтво про право власності, серія та номер 41575383 від 31 липня 2015 року (т. 1, а. с. 11-13).

14 вересня 2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель Маріупольської міської ради Донецької області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, згідно якого ОСОБА_2 використовується земельна ділянка АДРЕСА_1 під розміщення нежитлового приміщення на підставі свідоцтва про право власності №41575383 від 31 липня 2015 року площею 0,0011 га. без правовстановлюючих документів на земельну ділянку. На підставі акту перевірки, 14 вересня 2016 року було складено вказівку (попередження) ОСОБА_2 про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства (т. 1, а. с. 14, 15)

Проте, дані порушення законодавства ОСОБА_2 усунені не були, реєстрацію дозвільних документів на використання земельної ділянки останній не здійснив, про що 25 жовтня 2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель Маріупольської міської ради Донецької області було повторно складено акт ( т.1, а. с. 16, 17-18, 60-61)

Висновком експертного дослідження №19 за результатами проведення будівельно - технічної експертизи встановлено, що нежитлове приміщення - торгівельний павільйон, розташований по АДРЕСА_1 є нерухомим майном та не може бути переміщений без нанесення йому шкоди шляхом демонтування бетонного фундаменту (т. 1 а. с. 163-167).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з вимог пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (який діяв на час виникнення правовідносин), яким передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта в сукупності. ОСОБА_2 не надав суду належних доказів, якими підтверджується виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає законність проведення реєстрації його права власності на нежитлове приміщення розташоване на даній земельній ділянці, внаслідок чого документи, видані з вказаними порушеннями слід вважати незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

З такими висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

На час виникнення правовідносин, процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин визначалась Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 49 Порядку( в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Відповідно до пункту 20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 24 Порядку у випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно (далі - свідоцтво).

Тобто свідоцтво про право власності - це документ, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, оформлений відповідно до встановлених державою у вищезазначених нормативно-правових актах вимог, тобто є правовстановлюючим документом.

Передумовою для його видачі є прийняття державним реєстратором на підставі наданих заявником документів рішення про державну реєстрацію права власності, яке, у свою чергу, є підставою для оформлення та видачі свідоцтва про право власності.

Отже, свідоцтво про право власності на новостворене нерухоме майно видається не на підставі документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна.

В своєму рішенні, місцевий суд, посилаючись на вимоги пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакціях, чинних на час виникнення правовідносин), вважав, що оскільки відповідач ОСОБА_2 на надав документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, а тому свідоцтво про право власності, яке видано 31 липня 2015 року реєстраційною службою Першотравневого районного управління юстиції Донецької області на ім`я ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Проте, суд не звернув уваги на те, що вищезазначена норма Порядку регулює процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і не містить жодних положень щодо припинення вже зареєстрованого права власності або скасування свідоцтва про право власності.

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Водночас, скасування оспорюваного свідоцтва про право власності в даному випадку не забезпечує відновлення порушеного права позивача, на що суд першої інстанції, задовольняючи позов, уваги не звернув.

Такі висновки викладені Верховним Судом в аналогічній справі № 128/2994/16-ц (провадження 61-6164св18) в постанові від 01 серпня 2018 року.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову Маріупольської міської ради Донецької області до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, Реєстраційної служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Маріупольської міської ради Донецької області до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, Реєстраційної служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 25 березня 2020 року.

Судді