Номер провадження: 22-ц/813/2060/20
Номер справи місцевого суду: 500/6578/18
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 500/6578/18

Номер провадження: 22-ц/813/2060/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення суми,за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської областіна рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Швець В.М. о 09 годині 53 хвилині 24 жовтня 2019 року, повний текст рішення складено 01 листопада 2019 року,

встановив:

У вересні 2018 року Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області (далі Управління)звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму перелаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі ДСД) у розмірі 170 950,26 грн..

Управління обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні як одержувач ДСД. У період з 31.01.2013 року по 07.04.2017 року їй була виплачена ДСД.

У результаті проведеної вибіркової перевірки особових прав стало відомо, що на ім`я ОСОБА_1 01.04.2011 року зареєстровано автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 . На ім`я чоловіка відповідачки ОСОБА_2 05.03.2008 року зареєстровано автомобіль марки «OPEL VIVARO», державний реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

Відповідно до абзацу 6 п. 10 Порядку призначення і виплати державної соціальнї допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003 року № 250, ДСД не призначається у разі, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є більше одного автомобіля.

Враховуючи вищевказане, ОСОБА_1 не мала права на призначення ДСД за період - 01.01.2017 року 30.09.2019 року. Звертаючись до Управління ОСОБА_1 , приховала інформацію щдо наявності двох транспортних засобів.

Після проведення перерахунку встановлено, що сума виплачених коштів за вищевказаний період становить 170 950,26 грн..

ОСОБА_1 було направлено повідомлення про суму переплати та необхідність її повернення. До теперішнього часу надміру сплачені кошти не повернуті (а. с. 2 3).

У відзиві на позов ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні вищевказаного позову Управління у повному обсязі. Вказує, що у 2008 році її чоловік - ОСОБА_2 зареєстрував на себе вантажний фургон марки «OPEL VIVARO», н/з НОМЕР_2 , 2001 року випуску. 01 квітня 2011 року на її ім`я був зареєстрований автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», д/н НОМЕР_1 , 2005 року випуску. 18 листопада 2010 року у зв`язку із скрутним матеріальним становищем її чоловік - ОСОБА_2 по нотаріальній довіреності № НОМЕР_3 передав автомобіль «OPEL VIVARO» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строком на 10 років з усіма правами щодо нього, у тому числі з правом розпорядження. Фактично вказаний автомобіль був проданий та вибув з володіння, користування та розпорядження сім`ї відповідачки. Саме тому, 31 січня 2013 року при поданні 31.01.2013 року декларації про доходи та майновий стан в розділі IV вона зазначила, що за її сім`єю зареєстрований тільки один автомобіль, маючи на увазі автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS». Фактично ж і цей автомобіль не знаходився у володінні та користуванні відповідачки, оскільки влітку 2013 року вона його передала матері свого чоловіка ОСОБА_5 , в якої він і знаходився до переоформлення його на іншу особу вже на початку 2018 року. Особисто вона не має прав на управління автомобілем, а зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 не мешкає з червня 2013 року. Де він проживає їй не відомо, допомоги він не надає, про що було зазначено в заяві на ім`я позивача, що мається в доданих до позову матеріалах. Подати офіційно на розірвання шлюбу вона не може по релігійним переконанням. Таким чином, на момент її звернення до Управління у 2013 році у її сім`ї перебував лише один автомобіль. Крім того, зазначає, що на її утриманні знаходиться троє дітей. Крім того, зазначає, що рішення про припинення виплати ДСД прийнято 30.10.2017 року, враховуючи строк позовної давності, вимоги про стягнення коштів можуть бути заявлені лише з 30.10.2014 року. Позивачем не доведено наявності в її діях умислу щодо надання недостовірних відомостей щодо майнового стану її сім`ї, отримання додаткових прибутків від використання автомобілів.

У відповіді на відзив Управління зазначає, що автомобіль марки «OPEL VIVARO», н/з НОМЕР_2 , 2001 року випуску, до теперішнього часу значиться зареєстрованим за чоловіком відповідачки, а автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS» - за відповідачкою. У період з 01.01.2013 року по 30.09.2017 року відповідачка дев`ять раз зверталася до Управління із заявами про виплату допомоги. Кожного разу при заповненні декларації про доходи та майно вказувала, що у неї немає транспортних засобів. Таким чином, призначення ДСД відбувалося на підставі наданої відповідачкою недостовірної інформації. Пунктом 28 Порядку передбачено, що у випадку приховання або навмисного подання недостовірних даних сім`єю про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту визначають обсяг таких сум, повідомляють сім`ю про строки їх повернення. У разі неповернення надміру сплачених коштів добровільно вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. ОСОБА_1 вже не є отримувачем ДСД, із заявою про виплату ДСД не зверталася, тому стягнути надміру сплачені кошти іншим шляхом ніж у судовому порядку неможливо.

У запереченнях ОСОБА_1 зазначає, що згідно ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», п. 25 Порядку визначено припинення виплати раніше призначеної соціальної допомоги, якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та визначення її розміру. Відсутні докази того, що вона при поданні декларації про майновий стан діяла з умислом на подання недостовірних відомостей з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2019 року в задоволенні вищезазначеного позову Управління відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 в деклараціях про доходи та майновий стан повідомила, що у власності чи володінні її сім`ї немає автомобілів чи транспортних засобів (механізмів).

Згідно інформації, наданої Територіальним сервісним центром № 5144 Регіонального сервісного центру в Одеській області та облікових карток приватного транспортного засобу у 2008 році чоловік відповідачки - ОСОБА_2 зареєстрував на себе вантажний фургон марки «OPEL VIVARO», н/з НОМЕР_2 , 2001 року випуску. 01 квітня 2011 року на ім`я відповідачки був зареєстрований автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», д/н НОМЕР_1 , 2005 року випуску.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», пункту 10 Порядку державна соціальна допомога не призначається, зокрема у випадках, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Отже, в розумінні абзацу четвертого частини першої статті 7 вищевказаного Закону припинення виплати соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та/або повернення (стягнення) її, у випадку, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму), можливі тоді, коли мали місце обставини навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу, тобто коли відсутні обставини, передбачені частиною другою та/або частиною четвертою цієї статті.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 545/163/17.

Суд врахував, що на час звернення ОСОБА_1 до Управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям транспортні засоби хоча і залишалися зареєстрованими за чоловіком відповідачки та нею, проте фактично вибули з їх володіння і користування. Таким чином, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 подаючи заяву про призначення державної соціальної допомоги і відповідну декларацію, добросовісно помилялася щодо обставин відсутності в сім`ї транспортних засобів, що виключає застосування до неї заходів цивільно-правової відповідальності у виді стягнення надміру сплачених коштів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 150/164/17.

Позивач у відповідності до ст. ст. 77 - 79 ЦПК України не надав суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження своїх вимог. Відповідачка навпаки довела, що ніяких дій щоб незаконно отримати допомогу вона не робила. Рішення про це прийняло само Управління. Також позивач не надав жодного доказу того, що суми допомоги перераховувалися взагалі на рахунок відповідача (а. с. 177, 179 - 180).

Управління в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених і рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що під час кожного звернення Управління інформувало ОСОБА_1 , що наведені нею відомості у декларації будуть перевірені згідно чинного законодавства. Проте, остання кожного разу вказувала, що транспортних засобів, які перебувають у власності її сім`ї, немає. Розгляд її справи не виносився на засідання комісії Управління, оскільки ОСОБА_1 не вказувала про наявність у її сім`ї двох транспортних засобів. Видача чоловіком відповідачки довіреності на володіння та розпорядження автомобілем не свідчить про перехід права власності. Безпідставним є посилання суду на те, що Управління не надало доказів перерахування коштів на рахунок відповідачки, оскільки відомості про операції по рахунку клієнта банку є банківською тамницею.

Відповідачка по справі отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що згідно з абзацами другим та четвертим п. 10 Порядку соціальна допомога не призначається у разі, коли під час вибіркового обстеження матеріально-побутових умов сім`ї з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має дохід від використання наявного мікроавтобуса та у власності чи володінні такої сім`ї є більше одного автомобіля.

На час першого звернення до Управління із заявою про виплату ДСД у 2013 році автомобіль «OPEL VIVARO», н/з НОМЕР_2 , був відчужений. У її сім`ї перебував лише один автомобіль. Позивач не довів наявність в її діях умислу з подання або приховування недостовірних відомостей з метою незаконного отримання ДСД.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи про озахист прав споживачі, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (170 950,26 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про необхідність відмови задоволенні позову Управління. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1212, 1215, ЦК України, ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На утриманні ОСОБА_6 знаходиться троє малолітніх дітей: - донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 28 30).

На підставі заяв та наданих ОСОБА_1 . Управлінню документів останній за період з 01.01.2013 року по 30.09.2017 року була призначена та виплачена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям у загальному розмірі 170 950,26 грн. (а.с. 31 118).

Під час здійснення Управлінням перевірки цільвого використання бюджетних коштів у вересні 2017 року з`ясувалося, що на ім`я ОСОБА_1 01.04.2011 року зареєстровано автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 . На ім`я чоловіка відповідачки ОСОБА_2 05.03.2008 року зареєстровано автомобіль марки «OPEL VIVARO», державний реєстраційний номер - НОМЕР_2 (а. с. 119 123).

За результатами проведення перевірки Управлінням 30.10.2017 року було прийнято рішення про припинення виплати ДСД, починаючи з 01.01.2013 року у зв`язку з наявністю в сім`ї транспортних засобів (а. с. 124).

ОСОБА_1 було направлено повідомлення Управління від 02.02.2018 року про відшкодування переплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а. с. 125).

Матеріали справи не містять відомостей про добровільну сплату вищевказаних коштів з боку ОСОБА_1 ..

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення суми переплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», пункту 10 Порядку державна соціальна допомога не призначається, зокрема у випадках, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність того, що відповідачка діяла з умислом на подання чи приховування недостовірних відомостей з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги та визначення її розміру, які відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Суд першої інстанції вірно вважав, що його висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 545/163/17 та Верховним Судом у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 150/164/17.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги Управління про наданняОСОБА_1 недостовірних відомостей щодо майнового стану, що видача чоловіком відповідачки довіреності на володіння та розпорядження автомобілем не свідчить про перехід права власності, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Доводи апелянта про те, що розгляд справи ОСОБА_1 не виносився на засідання комісії Управління, оскільки ОСОБА_1 не вказувала про наявність у її сім`ї двох транспортних засобів, безпідставним є посилання суду на те, що Управління не надало доказів перерахування коштів на рахунок відповідачки, оскільки відомості про операції по рахунку клієнта банку є банківською тамницею, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, доводи апеляційної скарги Управління є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Управління у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе