КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/40355/19-ц

10 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Стасишин Анни Романівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

29 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц, яка набрала законної сили 05.07.2018 року, визнано дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Попко Ольги Володимирівни у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними та бездіяльністю; зобов`язано державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області вжити невідкладних заходів щодо вчинення виконавчих дій, передбачених ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 54525363.

Вказував, що на момент звернення до суду з даним позовом вказане судове рішення не виконано, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 250 000,00 грн.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 3000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29 травня 2020 року начальник Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Стасишин Анна Романівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначила, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями державного виконавця та поганим самопочуттям позивача, що є обов`язковою умовою для відшкодування моральної шкоди.

Звернула увагу на те, що державним виконавцем вчинялися всі можливі виконавчі дії в межах виконавчого провадження, а тому незрозумілим є висновок Залізничного районного суду м. Львова в ухвалі від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц про бездіяльність державного виконавця.

Вважала, що факт бездіяльності державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відсутній.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності бездіяльності державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц, яка набрала законної сили, визнано дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Попко Ольги Володимирівни у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними та бездіяльністю.

Позивач ОСОБА_1 , представник відповідача Держави України в особі Державної казначейської служби України та представник третьої особи Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц, яка набрала законної сили 05.07.2018 року, скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ Попко О.В. та зобов`язання до вчинення дій задоволено.

Визнано дії державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ Попко Ольги Володимирівни у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними та бездіяльністю.

Зобов`язано державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ вжити невідкладних заходів щодо вчинення виконавчих дій, передбачених ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 54525363.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц заяву ОСОБА_1 задоволено.

Виправлено описку в ухвалі Залізничного районного суду м.Львова від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц та ухвалено вважати вірним у вступній, описовій, мотивувальній та резолютивній частинах ухвали «Залізничний ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області» замість «Залізничний ВДВС ЛМУЮ».

Звертаючись до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц визнано дії державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ Попко Ольги Володимирівни у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними та бездіяльністю, проте вказане судове рішення не виконане і бездіяльність посадових осіб виконавчої служби триває. Вказаними неправомірними діями та бездіяльністю Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ йому завданому моральну шкоду, яку він оцінив у 250 000,00 грн.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції послався на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а тому наявні передбачені законом підстави для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди. При цьому, суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. є завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а тому, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважав, що з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню 3000,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, так як судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України , відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює, як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

У пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції, судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі №242/4741/16-ц наведено правовий висновок про те, що тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, його посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Отже, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17, з урахуванням постанов Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, через орган, діями якого завдано шкоду.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, яка повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Як встановлено вище, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди стало те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року, скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Попко Ольги Володимирівни та зобов`язання до вчинення дій задоволено. Визнано дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Попко Ольги Володимирівни у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними та бездіяльністю. Зобов`язано державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області вжити невідкладних заходів щодо вчинення виконавчих дій, передбачених ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 54525363.

Таким чином, обов`язковим належним відповідачем у даній справі мав би бути Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)), тобто, орган який представляє державу в суді та орган, діями якого завдано шкоду.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди до Держави України в особі Державної казначейської служби України, яка не представляє інтереси держави у даній категорії справ, не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача, а лише здійснює списання коштів в установленому порядку з державного бюджету на відшкодування шкоди стягнутої за рішенням суду.

При цьому, Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)), як орган держави, бездіяльністю якого, як вказує позивач, заподіяно йому моральну шкоду, був залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року про відкриття провадження у справі.

Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушенням норм процесуального права.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Клопотань про залучення співвідповідача чи заміну первісного відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України - належним відповідачем Залізничним відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (Залізничним відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)) позивачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано не було.

Неправильне визначення позивачем та судом кола відповідачів у даній справі призвело до того, що до участі у розгляді вказаної справи не був залучений належний відповідач - Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)), який ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року про відкриття провадження у справі був залучений до участі у справі в якості третьої особи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, ч.4 вказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права та задоволено частково позов, пред`явлений до неналежного відповідача, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди та відсутності факту бездіяльності державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, оскільки судом апеляційної інстанції ухвалено нове судове рішення про відмову в позові з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача, й оцінка по суті заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди не надавалася. Вказані обставини будуть предметом дослідження та оцінки в разі пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди до належного кола відповідачів.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Стасишин Анни Романівни підлягає частковому задоволенню, рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При подачі апеляційної скарги Залізничним відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) сплачено 1152,60 грн. судового збору.

За результатами апеляційного розгляду апеляційну скаргу задоволено частково та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» яким визначено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

У зв`язку з цим витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн. підлягають стягненню на користь Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 170, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 48, 51,141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Стасишин Анни Романівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (код ЄДРПОУ-35009206) 1152,60 грн. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2020 року.

Головуючий: Судді: