ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/402/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/1979/19 Категорія: 304090000 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.12.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2019 року становила 238 764, 65 гривень, в тому числі: 2 764, 81 грн - заборгованість за тілом кредиту; 231 691,38 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4308, 46 грн - нарахована пеня та комісія.

Банком зазначено, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості за кредитом, а тому просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість в сумі 125 585,78 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2764, 81 грн, проценти за користування кредитом з 27.12.2010 року по 30.10.2018 року в розмірі 122 820,97 грн.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.12.2010 року у розмірі 2764, 81 грн, а також судовий збір у розмірі 42,26 грн, а всього 2807,07 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В мотивування рішення судом зазначено, що без надання підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні частини заборгованості за процентами, вважаючи, що воно в цій частині прийняте з порушення норм процесуального і матеріального права, а тому просило його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відсутність підпису позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Вказує, що посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 є бездоказовим та безпідставним, оскільки відсутні обґрунтовані заперечення відповідача та відповідні докази проти вимог позивача.

Вказує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Отже, кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

В матеріалах справи міститься анкета-заява від 27.12.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій міститься персональна інформація про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація про виявлення ним бажання отримати платіжну картку Кредитка «Універсальна» з лімітом 10 000 грн та яка підписана останнім.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту http://privatbank.ua.

До анкети-заяви банк додав Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2019 року становить 238 764, 65 гривень, в тому числі: 2 764, 81 грн - заборгованість за тілом кредиту; 231 691,38 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4308, 46 грн - нарахована комісія.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої застосовується базова ставка 3 % на місяць за користування кредитними коштами (процентна ставка на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 4,5%).

Таким чином, сторони в належній формі, погодили умови договору що порядку та розміру сплати процентів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд апеляційної інстанції, встановивши наявність укладеного договору в тому числі і щодо процентів, не може погодитись з розрахунком заборгованості наданим позивачем.

Як вбачається з зазначеного розрахунку остання сплата процентів відповідачем була здійснена 28 липня 2015 року, при цьому заборгованість за процентами на вказану дату склала 6859, 23 грн, а заборгованість по тілу кредиту склала 2764, 81 грн і вказана сума не змінювалась до 30 вересня 2019 року (кінцева дата проведеного позивачем розрахунку).

Несанкціонованого перевищення ліміту кредитування не було, що вбачається з позовної заяви, де зазначений ліміт вказаний банком складає 2800 гривень та розрахунку заборгованості, а тому при розрахунку боргу за процентами не може використовуватись підвищена процентна ставка.

Виходячи з довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем та визнана судом як підтвердження умов укладеного договору, базова процентна ставка в місяць становить 3,0%, тобто 36,00% річних.

Таким чином розмір боргу відповідача по процентах за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року включно складає: 2764,81 грн / 100 х 36 х 2 роки 11 місяців (період розрахунку боргу) = 2 100,15 грн.

Загальна сума заборгованості відповідача по процентам складає 6 859,23 + 2 100,15 грн = 8 959,38 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно повністю відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів.

Врахування висновків викладених в постановах Верховного Суду передбачене частиною 4 статті 263 ЦПК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області підлягає зміні.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2019 року - змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 8959, 38 грн.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 448, 55 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді