Постанова

Іменем України

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 644/5478/16-ц

провадження № 61-16351св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Коротенка Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року у складі судді Черняка В. Г. та постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Котелевець А. В.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу IIПрикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (далі - УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги внаслідок зловживання з боку відповідача.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» відповідачу, як одинокому батькові, на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 жовтня 2006 року по 31 березня 2013 року було призначено допомогу.

При оформленні допомоги ОСОБА_1 не повідомив факт оформлення пенсії в разі втрати годувальника на ОСОБА_2 , у зв`язку із цим права на отримання допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) у період з 01 жовтня 2006 року по 31 березня 2013 року він не мав.

Розмір надміру одержаної допомоги за період з 01 жовтня 2006 року по 31 березня 2013 року склав 19 408,20 грн.

З урахуванням викладених обставин позивач просив суд стягнути з відповідача надміру перераховану суму допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) у розмірі 19 408,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради надміру перераховану суму допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) у розмірі 19 408,20 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23 вересня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати і закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалені судові рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

08 жовтня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить суд касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

25 листопада 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 в період з 01 жовтня 2006 року по 31 березня 2013 року перебував на обліку в УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради як отримувач допомоги на дітей одиноким батькам - на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви від 03 жовтня 2006 року та свідоцтва про смерть матері дитини ОСОБА_3 і довідки УПФ України в Орджонікідзевському районі м. Харкова від 03 жовтня 2006 року про те, що він не отримує пенсію в разі втрати годувальника на доньку ОСОБА_2 .

Згідно повідомлення Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації від 23 грудня 2013 року № 4322, при проведенні аналізу баз даних щодо наявності подвійних виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», зокрема на дітей одиноким матерям (батькам) та пенсії у разі втрати годувальника, було виявлено, що УПФ України в Вовчанському районі Харківської області на ОСОБА_2 оформлена пенсія по втраті годувальника.

Розмір надмірно виплаченої допомоги відповідачу в період з 01 грудня 2007 року по 31 березня 2013 року склав 19 408,20 грн

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника або соціальну пенсію.

Згідно частини другої статті 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом.

Суди встановили, що ОСОБА_1 як у заяві про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року, так і в апеляційній скарзі на вказане рішення суду не заперечував безпідставне отримання ним грошових коштів на дитину, однак посилався на пропуск позивачем строків позовної давності, у зв`язку із чим суди попередніх інстанцій розглянули судовий спір з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до положень статей 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суди попередніх інстанцій встановили, що УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради дізналося про порушення свого права 23 грудня 2013 року, після отримання повідомлення Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, у зв`язку з чим 25 червня 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги внаслідок зловживання з боку відповідача.

14 січня 2015 року Орджонікідзевським судом м. Харкова за наслідками розгляду адміністративного позову по справі № 644/9817/14-а винесена постанова про задоволення позову, яка скасована ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року через непідвідомчість спору адміністративним судам та роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

У липні 2016 року УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради було подано позовну заяву до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, яка розглядалась в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, строк позовної давності УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради пропущений не був.

Доводи касаційної скарги про те, що, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, суд першої інстанції фактично позбавив ОСОБА_1 права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті, що також не було враховано апеляційним судом при апеляційному перегляді, є необґрунтованими.

Так, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить в ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц.

Відповідач скористався своїми процесуальними правами під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції в повному обсязі. Його вимоги та доводи були перевірені, але суди з ними не погодилися, як з необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Коротенко

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило