Справа № 180/21/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Тананайської Ю.А., за участю секретаря Новоселецької К.В.,

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Напалюк Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу №180/21/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про звільнення стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що згідно рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2009 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення повноліття дитини. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2019 року визначено місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та стягнуто аліменти на його користь з ОСОБА_2 на утримання сина. В зв`язку з проживанням дитини з ним , просить звільнити його від сплати аліментів.

12 лютого 2020 року відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позов, згідно якого рішення, на яке посилається позивач не набрало законної сили, син навчається та проживає в гуртожитку, перебуває на її утриманні, а не позивача.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року провадження по справі зупинено до вирішення цивільної справи № 180/1539/19 в Дніпропетровському апеляційному суді.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року поновлено провадження у справі.

19 серпня 2020 року позивачем подано уточнену позовну заяву, згідно якої позивачем збільшено позовні вимоги та просив суд звільнити від сплати аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 16558 гривень кошти, утриманні як аліменти з грудня 2019 року по серпень 2020 року.

2 вересня 2020 року Відповідач ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, згідно якої просила стягнути з ОСОБА_1 1560 гривень половину додаткових витрат, понесених нею як плата за гуртожиток, сплачені в 2019 році 1960 гривень, в 2020 році 1160 гривень.

2 вересня 2020 року ОСОБА_2 надала відзив на уточнений позов, згідно якого стягнуті з ОСОБА_1 кошти переведені на рахунок ОСОБА_4 , про що зазначено у довідці державного виконавця. У грудні 2019 року вона написала заяву про припинення виконавчих дій, тому підстав для задоволення вимог про звільнення від сплати аліментів та про стягнення коштів немає, тому в задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зустрічний позов не визнав.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що позовні вимоги в частині звільнення від сплати аліментів визнає. В частині стягнення коштів просить відмовити, повідомила , що аліменти отримувала знаючи, що дитина проживає з батьком, бо бажає придбати дорогу річ сину, яку визначить сама. Зустрічний позов просить задовольнити.

Представник третьої особи державний виконавець Напалюк Н.О. суду пояснила, що на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , заяви про закриття провадження ОСОБА_2 не писала, аліменти, утриманні із заробітної плати та пенсії, перераховувались ОСОБА_2 .

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно вимог ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 273 СК України, передбачено підстави зміни розміру аліментів та звільнення від їх сплати. Якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, то суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Частина 4 ст.273 ЦПК України передбачає, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як встановлено судом, сторони по справі 15 жовтня 2009 року на підставі рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2009 року, видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2009 року до повноліття дитини.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2019 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 9 серпня 2019 року до досягнення дитиною 18 років.

Рішення набрало законної сили 17 червня 2020 року.

Мати дитини не заперечує, що син проживає з батьком, тому позивач підлягає звільненню від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина та в цій частині позов підлягає задоволенню.

Згідно довідки державного виконавця Напалюк Н.О. № 17.21-34/28853 від 30 вересня 2020 року за період з грудня 2019 року по травень 2020 року включно залишок отриманих коштів аліментних платежів, які надійшли до депозитного рахунку з бухгалтерії підприємства за період з грудня 2019 року по серпень 2020 року був переведений на рахунок ОСОБА_4 на загальну суму 14934 гривні 39 коп. 15 травня 2020 року 12815 грн.32 коп., 21 травня 2020 року 672 грн.11 коп., 27 травня 2020 року 1446 грн.93 коп.

В подальшому зазначена сума була визначена як заборгованість.

18 червня 2020 року до бухгалтерії підприємства, де працює ОСОБА_1 направлено постанови про проведення стягнення заборгованості 14934 грн.39 коп., а саме до Відділу з питань виплати пенсій №14 управління з питань виплати пенсій ГУПФУ в Дніпропетровській області на суму 7467 грн.19 коп. та до ЗОШ № 3 м.Марганець на суму 7467 грн.19 коп.

На користь ОСОБА_2 було утримано з 7 липня 2020 року по 28 вересня 2020 року 8298 грн.09 коп. : 7.07.20 р.- 1624 грн.05 коп., 21.08.20 р. 1344 грн.22 коп., 27.08.20 р. -1295 грн.89 коп., 18.09.20 р. 1344 грн.22 коп., 28.09.20 р. 2689 грн.71 коп.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути перераховані ОСОБА_2 кошти, в рахунок аліментних платежів, при цьому в позові не зазначено підставу позову (норму закону).

Відповідно до положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналізуючи положення вказаної норми закону, слід дійти висновку, що положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення Глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Так, згідно ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

За змістом ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Суд звертає увагу, що під відсутністю правової підстави, розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Таким чином, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За вказаних обставин, суд вважає, що слід дійти висновку про те, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення створення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Підставою для утримання коштів був виконавчий лист суду, набутті кошти, є коштами, спрямованими на виконання зобов`язань по сплаті аліментів, тому вважати безпідставність набуття відповідачем коштів неможливо і в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки витрати на оплату вартості проживання дитини в гуртожитку не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України, оскільки вони є звичайними витратами на дитину і можуть компенсуватися за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 759/18417/15-ц.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 80, 81, ч.1 ст. 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини, стягнення коштів задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати аліментів, стягнутих за рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпочинаючи з 09.08.2019 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 5 жовтня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), місце знаходження: Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Садова, 12, .

Суддя: Ю. А. Тананайська