Справа № 175/585/20
Провадження № 2/175/173/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 серпня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді : Новік Л.М.,
за участі секретаря - Сапай О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на Ѕ частини будинку, стягнення грошової компенсації та визнання права власності на закінчений будівництвом будинок, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на Ѕ частини будинку, стягнення грошової компенсації та визнання права власності на закінчений будівництвом будинок.
Під час розгляду справи позовні вимоги уточнила обґрунтовуючи тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 було придбане позивачкою та її колишнім чоловіком 25.06.1996 року за договором купівлі-продажу в рівних частинах, яке складалось із незакінченого будівництвом житлового будинку з процентом готовності 66% та господарських будівель: гараж, літній душ, убиральня, що підтверджується копією договору купівлі-продажу посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Кобрусєвою Л.В. за номером 1-1982.
Станом на час придбання відповідачкою ОСОБА_2 1/2 частини будинку за договором купівлі-продажу від 30.09.1998 року на підставі довіреності виданої колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_3 на розпорядження належною йому 1/2 частини незавершеного будівництвом будинку, будинок також не був закінчений будівництвом, що підтверджується копією Довідки-характеристики за №1346 від 29.09.1998 року виданої Новомосковським МБТІ, з якої вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах (по 1/2) належало та зареєстровано станом на 29.09.1998 року право власності на будинок на підставі Договору купівлі-продажу від 25.06.1996 року про придбання незавершеного будівництвом будинку станом готовності 66%.
З наведеного вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 придбала у 1998 році 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку і, як не заперечувалось нею у всіх проведених судових розглядах, остання не приймала участі у добудуванні будинку, а завершення будівництвом будинку здійснено з 1998 по 2008 рік особисто ОСОБА_1 .
Факт придбання ОСОБА_2 1/2 частини незавершеного будівництвом будинку та існування, в зв`язку з цим, у останньої права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструкцій з яких складався будинок станом на 30.09.1998 року (час укладання договору купівлі-продажу) підтверджено кількома судовими рішеннями, які набрали законної сили та не оскаржувалися ОСОБА_2 , зокрема:
Рішенням Дніпропетровського районного суду від 14.03.2000 р.: «... ОСОБА_1 , не имея намерения на отчуждение своей части неоконченого строительством дома, доверяя ОСОБА_4 , который в письменной форме обязался не совершать нотариальных действий по отчуждению 1/2 части дома, принадлежащей ОСОБА_1 , оформила довереность на отчуждение своей части дома на ОСОБА_4 ».

Ухвалою ВССУ від 02.11.2011року: «Крім того, у рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2000р. було встановлено, що спірний будинок на час ухвалення рішення був незавершений будівництвом, а в оскаржуваних рішеннях установлено, що ОСОБА_1 у 2008 році закінчила будівництво будинку. Таким чином, у судів не було підстав зазначати, що сторонам належить по 1/2 частині закінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та визнавати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину завершеного будівництвом будинку». Рішення Дніпропетровського районного суду від 02.09.2013 року: « У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 взагалі не приймала участі у добудуванні будинку. В період з 1998 року по 2008 рік відповідачка ОСОБА_1 продовжила проводити прибудови та переобладнання будинку...збудувала та ввела в експлуатацію, що вбачається з технічного паспорту на спірний будинок виданого КП БТІ 05.11.2009 р., Витягом з рішення №38 від 17.03.2010р. про оформлення самочинно збудованих будинків та Довідкою №97 від 29.09.2010 р. про погодження прийняття об`єкта в експлуатацію. При вирішені питання по первісному позову ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, господарських будівель і споруд, суд вважає зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 з 1998 року по 2008 рік було здійснено ряд відповідних переобладнань та покращень як будинку, так і земельної ділянки, які у відповідності до ч.5 ст.357 ЦК України можна відокремити і є власністю ОСОБА_1 . У розрізі норм, передбачених ч.3 ст.358 та ч.2 ст.364 ЦК України ОСОБА_2 має право на матеріальну компенсацію вартості будівельних матеріалів з яких складалась 1/2 частини будинку та господарських споруд...».

Постанова Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2019 року: «Доводи апеляційної скарги відповідача ( ОСОБА_2 ) щодо необхідності зміни рішення шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на те, що відповідач є власником 1/2 частини незавершеного будівництвом будинку та зазначивши, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку за вказаною адресою, колегія суддів вважає безпідставним. Так, з договору купівлі-продажу від 30 вересня 1998 року посвідченого приватним нотаріусом ДРНО Юрченко Л.Л. вбачається, що відповідачка є власником 1/2 частини житлового будинку. У п.1 договору зазначено, що житловий будинок належить особам ( ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.06.1996 року державним нотаріусом ДРНО. Зі змісту договору 25.06.1996 р. посвідченого... вбачається, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в рівних частинах належав незакінчений будівництвом будинок з процентом готовності 66%, а також господарські будівлі..»

Рішення Дніпропетровського районного суду від 11.12.2019 р.: « ОСОБА_2 є власником 1/2 частини незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 . Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були співвласниками по 1/2 частині незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 ». Таким чином, усі наведені вище судові рішення визначили, що ОСОБА_2 - відповідачці у даному позові, належить право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку, і тому остання має право на отримання матеріальної компенсації 1/2 вартості будівельних матеріалів з яких складався будинок та господарські споруди (Ухвала ВССУ від 02.11.2011 р.; Рішення Дніпропетровського районного суду від 02.09.2013 р.; Рішення Дніпропетровського районного суду від 11.12.2019р.). Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Додатковим доказом придбання ОСОБА_2 незавершеного будівництвом будинку є довідка КП БТІ Дніпровського району : Згідно даних архіву КПДРБТІ станом на 31.12.2012 року архівні справи б/н, 9758 за адресою: АДРЕСА_1 визначено: Власник: ОСОБА_1 . Форма власності: спільна часткова. Частка: Ѕ підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 25.06.1996р., посвідченого Кобрусєвою Л.В. державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром №1-1982, зареєстрованому в Новомосковському БТІ 28.09.1998р. за №6954. Рішення Дніпропетровського районного суду від 14.03.2000 р. щодо незакінченого будівництвом житлового будинку зареєстровано в Новомосковському БТІ 08.11.2001 р. за р.№6954. Опис майна в цілому станом на 19.06.1998 р.: житловий будинок «А» загальна площа 84.9 кв.м; житлова площа 51.0 кв.м; матеріал стін цегла; «а» сіни; «Б»-гараж; «В»-л.душ; «Г» -вбиральня; к,к? з/я-споруди; «Д»-котельня. Як вбачається з Довідки про погодження прийняття до експлуатації виданої Підгородненською міською радою за №97 від 29.09.2010 р. погоджено прийняття в експлуатацію: Житловий будинок «А» житловою площею 50.2 кв.м., загальною площею 142.5 кв.м, прибудови «а, а?, а?, а?, а?», тамбур «а?», літній душ «В», вбиральня «Г» по вулиці Тюменській 25 на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району.

Як відображено у технічному паспорті від 05.11.2009 р. у будинку мається опалення, водопостачання, газопостачання та інші суттєві поліпшення (бітумна черепиця, кахель, ламінат та інш.)

В той же час, у технічному паспорті виготовленому станом на 19.06.1998 р. згідно якому відповідачка ОСОБА_2 придбала 30.09.1998 р. спірне домоволодіння в ньому було відсутнє водопостачання та водовідведення, газопостачання та інші будь-які поліпшення будинку, та який мав значно меншу площу. Таким чином, будинок придбаний ОСОБА_2 30.09.1998 року не є тотожним будинку, який добудувала позивачка ОСОБА_1 , що встановлено кількома рішеннями суду, які набрали законної сили. Саме тому у позивача виникла необхідність отримати належне право власності на закінчений будівництвом будинок.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2013 р. визначено: Судом встановлено ряд обставин, що існують між сторонами та передбачені ст. 365 ЦК України, а саме: частка не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, з урахуванням відносин сторін, що склалися між ними. Відповідачка ОСОБА_2 ніколи не проживала і не намагалась проживати у спірному будинку, вона забезпечена іншим житлом бо має у своїй приватній власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 де постійно проживає, що підтверджується відповідною довідкою наданою КП ДМБТІ. Отже, припинення її права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку не завдасть ніякої шкоди ні їй, ні членам її сім`ї. Однією із умов припинення права власності на підставі ст.365 ЦК України є вимога про внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості частини спірного нерухомого майна. Ця вартість може бути визначена на підставі висновку відповідного фахівця - судового експерта. Як передбачено п.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. При розгляді іншої цивільної справи №175/3057/14-ц на підставі ухвали суду була проведена судова будівельно-технічна експертиза висновками якої було визначено ринкову вартість будівельних матеріалів і конструкцій з яких складався будинок станом на 1998 рік та на час проведення експертизи (2015 рік). Отже, не існує необхідності проводити додаткову експертизу, оскільки з часу проведення експертизи і натепер у будівлі не відбулося ніяких змін. Згідно висновку експертом викладеному у Висновку №4535/4536/4537- 14 від 28.04.2015 року надана відповідь: Вартість 1/2 частини будівельних матеріалів і конструкцій у незакінченому будівництвом будинку АДРЕСА_1 станом на 30 вересня 1998 року складає 10 525 грн. Вартість 1/2 частини будівельних матеріалів і конструкцій у незакінченому будівництвом будинку АДРЕСА_1 станом на 30 вересня 1998 року з урахуванням їх фізичного зносу на момент проведення експертизи складає - 10525 х 0.83=8 735,75 грн.

Отже, саме суму 8735 грн. 75 коп. позивач зобов`язаний до винесення рішення у даній справі внести на депозитний рахунок суду.

Просить суд право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яке належало їй на підставі договору купівлі - продажу від 30 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом ДРНО Юрченко Л.Л. за номером 3880 - припинити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини будівельних матеріалів і конструкцій з яких складалось домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 8 735 грн. 70 коп. (вісім тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 75коп.).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 84.9 м2, житловою площею 51м2, матеріал стін - цегла; сіни «а»; «Б»-гараж; «В» - літній душ; «Г»- вбиральня; к, к', з/я- споруди; «Д»- котельня, яка належала ОСОБА_2 станом на час укладання договору купівлі - продажу від 30.09.1998 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО- Юрченко Л.Л. за реєстровим номером 3777.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги в редакції від 04.06.2020 року підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надала, явку представника не забезпечила.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

З договору купівлі-продажу від 25 червня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Дніпровської державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок з процентом готовності 66% та господарських будівель: гараж Б, літній душ В, убиральня Г, споруди №1, що розташований в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 є власником 1/2 частини незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи, а саме: копією договору купівлі-продажу від 30.09.1998 року, посвідченого 30 вересня 1998 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Юрченко Л.Л., копією рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2000 року.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 співвласники по 1/2 частині незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2000 року, яким встановлено, що спірний будинок на час ухвалення рішення був незавершеним будівництвом.

Рішенням №38 виданого виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, було надано дозвіл ОСОБА_1 оформити самочинно збудовані: прибудова «а-1», тамбур «а-2», прибудова «а-3», гараж «Б», переобладнання під прибудову «а-5», котельню «Д» під прибудову «а-4», при цьому збільшена загальна площа на 58,0 м-2, житлова площа зменшена на 0,8 м-2 за адресою: АДРЕСА_1 . КП «Дніпропетровського району «БТІ» внести зміни до технічної документації.

Згідно довідки про погодження прийняття об`єкта в експлуатацію від 29.09.2010 року №97, виданої Підгородненською міською радою Дніпропетровського району, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , яка є забудовником житлового будинку «А», житловою площею 50,2 м2, загальною площею 142,5 м2, прибудови «а, а-1, а-3, а4, а5», тамбур «а-2», літній душ «В», вбиральня «Г» по АДРЕСА_1 було погоджено прийняття вказаного будинку в експлуатацію.

Отже, з вказаних вище доказів вбачається, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частини незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , а в період з 1998 року по 2018 рік позивачем ОСОБА_1 було здійснено ряд переобладнань та покращень будинку АДРЕСА_1 .

Згідно висновку №4535/4536/4537-14 судово-будівельної експертизи від 28.04.2015 року ринкова вартість 1/2 частини будівельних матеріалів і конструкцій у незакінченому будівництвом будинку АДРЕСА_1 станом на 30 вересня 1998 року складає 10525 грн., з урахуванням їх фізичного зносу на момент проведення експертизи складає - 10525х0.83=8 735,75 грн.(а.с.27-32).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до приписів ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України.

Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області кошти у сумі 8735,70 гривень, відповідно до квитанції № 0.0..1 від 19 червня 2020 року, відповідно до вартості майна 1/2 частини будівельних матеріалів і конструкцій у незакінченому будівництвом будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про припинення права власності відповідача на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності, зі стягненням на її користь відповідної грошової компенсації, суд виходив із того, що частка у майні не може бути виділені в натурі, оскільки відповідач володіє Ѕ частиною будинку АДРЕСА_1 , а інший співвласник здійснила значні добудови та поліпшення в будинку в результаті чого прийняла житловий будинок в експлуатацію, а тому в даному випадку будинок є неподільним. Враховуючи таке припинення права власності на частину майна не завдасть істотної шкоди відповідачу оскільки на його користь буде стягнута відповідна грошова компенсація.

Отже, судом встановлено, що частка відповідача є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на її частку не вбачається. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 317, 356, 358, 382, 383, 386 ЦК України; ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 274, 279,280-284, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на Ѕ частини будинку, стягнення грошової компенсації та визнання права власності на закінчений будівництвом будинок задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яке належало їй на підставі договору купівлі - продажу від 30 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом ДРНО Юрченко Л.Л. за номером 3880.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини будівельних матеріалів і конструкцій з яких складалось домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 8 735 грн. 70 коп. (вісім тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 75коп.).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 84.9 м2, житловою площею 51м2, матеріал стін - цегла; сіни «а»; «Б»-гараж; «В» - літній душ; «Г»- вбиральня; к, к', з/я- споруди; «Д»- котельня, яка належала ОСОБА_2 станом на час укладання договору купівлі - продажу від 30.09.1998 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО- Юрченко Л.Л. за реєстровим номером 3777.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Л.М. Новік