Ухвала

Іменем України

19 березня 2020 року

м. Київ

справа №645/3628/18

провадження № 61-3802ск20

Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року в цивільній справі за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звільнення земельної ділянки, приведення її у попередній та придатний для подальшого використання стан,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звільнення земельної ділянки, приведення її у попередній та придатний для подальшого використання стані.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року позов Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах Харківської міської ради залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, не з`ясував причин, які перешкоджають Харківській міській раді самостійно захистити інтереси Ради, які збігаються з інтересами держави, та не повідомив про них суду, відтак, не підтвердив підстав для представництва інтересів держави, таким чином, у справі не було передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави. Крім того, участь у справі прокурора порушує принцип рівності судового розгляду згідно практики Європейського суду з прав людини.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сам факт не звернення органу місцевої влади до суду з відповідним позовом свідчить про неналежне виконання своїх обов`язків органом місцевого самоврядування, у зв`язку з чим у прокурора виникли обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом з метою захистити інтереси значної кількості громадян, територіальної громади, що відповідає вимогам чинного цивільного процесуального законодавства.

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 подалазасобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постановуХарківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, в обґрунтування якої просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що прокурором не доведено належним чином бездіяльність органів місцевого самоврядування або будь-якого впливу на цей орган, а посилань прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження недостатньо, оскільки позивач мав надати до суду, наприклад, витяг з ЄДРСР про вчинене кримінальне правопорушення на підставі службової недбалості посадових осіб органу місцевого самоврядування, вирок суду щодо цих службових осіб, докази накладення дисциплінарних стягнень на відповідних державних службовців. Захищати інтереси держави перш за все мають суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Харківська міська рада жодним перешкод не мала для звернення до суду з позовом та жодним чином не проявила бездіяльності. Висновок суду першої інстанції відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 10 травня 2018 року у справі №806/1000/17, від 10 травня 2018 року у справі №918/323/17, від 20 вересня 2018 року у справі №924/1237/17, від 08 лютого 2018 року у справі №915/20/18. Крім того, прокурором не доведено факту скарг або звернень від адміністрації КЗ «ХЗОШ №145» або фізичних осіб та мешканців навколишніх будівель.

Частиною третьою статті 4 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 25 лютого 2020 року, тобто, після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувану постанову, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року необхідно відмовити з огляду на наступне.

4Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Переглядаючи ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції вказав, що прокурор попередньо повідомив суб`єкт владних повноважень про наявність підстав для звернення до суду з позовом з метою захисту прав та інтересів цього ж суб`єкта владних повноважень. Сам факт не звернення до суду органу місцевого самоврядування свідчить про неналежне виконання цим органом своїх обов`язків щодо повернення спірної земельної ділянки, внаслідок чого виникли цілком обґрунтовані підстави для звернення прокурора до суду в інтересах органу місцевого самоврядування.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 щодо права на звернення прокурора в інтересах органу місцевого самоврядування з позовом щодо повернення земельної ділянки даному суб`єкту владних повноважень.

Скаржник в касаційній скарзі посилається на постанови Касаційного суду, обґрунтовуючи відсутність підстав для звернення прокурора з позовом у даній справі в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, однак, такі доводи не приймаються до уваги.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, питання щодо аналізу судової статистики, вивчення та узагальнення судової практики покладено на Велику Палату Верховного Суду.

Таким чином, правові позиції, висловлені Великою Палатою Верховного Суду в своїх постановах у справах з аналогічним складом правовідносин, є обов`язковими для застосування судами першої та апеляційної інстанцій.

У даній справі склад цивільних правовідносин, обставини застосування норм процесуального права є аналогічними тим, які аналізувалися Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що вжиті заходи за наявних обставин у даній справі у прокурора були обґрунтовані підстави для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування.

Наведені у касаційній скарзі доводи не заслуговують на увагу зводяться лише до формальної незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та до переоцінки обставин справи.

За таких підстав у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року в цивільній справі за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звільнення земельної ділянки, приведення її у попередній та придатний для подальшого використання стан.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик