Справа № 219/5089/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Хомченко Л.І.,

секретар Лосинська І.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги вмотивовано тим, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.02.2016 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу сторони купили квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за сімейні кошти, які сторони складали кілька років. Договір купівлі-продажу квартири оформлений на відповідача. Оскільки квартира придбана у період шлюбу, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя, частки якої є рівними, і ці обставини є підставами для звернення позивача до суду з дійсним позовом.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.05.2018 року відкрито провадження по цивільній справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , в якій просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ; провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, залишивши за ним в натурі та визнавши за ОСОБА_2 право власності на ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , залишивши за ОСОБА_4 ј частку спірної квартири. Вимоги обґрунтовує тим, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить актовий запис ВРАЦС по м .Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції за № 348. У теперішній час шлюб рішенням суду від 17.02.2016 року розірваний. В період шлюбу 21.11.2012 року сторони курили квартиру АДРЕСА_1 за 67775,00 грн. При цьому, з даної суми 38077,00 грн. були його особистими приватними коштами, які він отримав у день придбання спірної квартири від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі Договору Дарування квартири, посвідченого Першою Артемівською державною нотаріальною конторою Донецької області 08.02.2002 року. Таким чином, спільна сумісна частка подружжя у придбанні спірної квартири склала 29698,00 гр. ( 67775,00 грн.- 38077,00 грн. = 29698,00 грн). Відповідно частки сторін у спільній сумісній власності відповідно до ст..60 СК України є рівними та складали по 14849,00 грн. ( 29698,00 грн.: 2=14849,00 грн.). Враховуючи, що вартість спірної квартири на час її придбання складала 67775,00 грн., а частка відповідача ОСОБА_4 у грошовому еквіваленті у спірній квартирі дорівнювала 14849,00 грн., відповідач може претендувати на 21,9% спірної квартири ( 14849,00 грн. х100%:67775,00 грн.=21,9%). За таких обставин частки сторін у праві спільного сумісного майна подружжя є не рівними, але він не заперечує щоб за ОСОБА_4 у спірній квартирі при її розподілі було визнано право власності на ј частини квартири, без будь-якого стягнення грошової компенсації на його користь, а за ним залишено та визнано право власності на ѕ частки квартири.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.08.2018 року прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з первісною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та об`єднані в одно провадження справи за первісним та зустрічним позовами. Перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.10.2018 року підготовче провадження по дійсній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримала та просила його задовольнити по підставах викладених у позові, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач за первісним позовом , просив відмовити у задоволенні первісного позову ,просив задовольнити його зустрічний позов по підставах викладених у позові .

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ,або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст.21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15.08.2008 року , який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.02.2016 року, яке набрало законної сили 01.03.2016 року, було розірвано, і що не заперечується сторонами.

Також, судом встановлено, що у період шлюбу 21.11.2012 року на ім`я ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.11.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстровано в реєстрі № 2426.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до роз`яснень п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що під час шлюбу сторони купили спірну квартиру квартиру АДРЕСА_1 вартістю 67775,00 грн.

Позивачем за зустрічним позовом доведено, що з даної суми 67775, 00 грн. , сплачені за спірну квартиру, кошти у розмірі 38077,00 грн. були особистими приватними коштами ОСОБА_2 , які він отримав у день придбання спірної квартири від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі Договору Дарування квартири, посвідченого Першою Артемівською державною нотаріальною конторою Донецької області 08.02.2002 року.

Зазначене позивачем за первісним позовом не спростовано.

Таким чином, спільна сумісна частка подружжя у придбанні спірної квартири склала 29698,00 гр. ( 67775,00 грн.- 38077,00 грн. = 29698,00 грн).

Відповідно частки сторін у спільній сумісній власності відповідно до ст..60 СК України є рівними та складали по 14849,00 грн. ( 29698,00 грн.: 2=14849,00 грн.). Враховуючи, що вартість спірної квартири на час її придбання складала 67775,00 грн., а частка відповідача ОСОБА_4 у грошовому еквіваленті у спірній квартирі дорівнювала 14849,00 грн., останній належить 21,9% спірної квартири ( 14849,00 грн. х100%:67775,00 грн.=21,9%).

За таких обставин, з урахуванням розміру фактичного внеску кожної із сторін, у т.ч. особистих коштів, частки сторін у праві спільного сумісного майна подружжя на спірну квартиру не є рівними.

Між тим, ОСОБА_2 не заперечує щоб за ОСОБА_4 у спірній квартирі при її розподілі було визнано право власності на ј частини квартири.

Отже спільним сумісним майном подружжя є квартира по АДРЕСА_1 , тому суд, з урахуванням крім спільних коштів на придбання квартири особистих приватних коштів ОСОБА_2 , визначає частки у такому майні відповідно до розміру внесків та позиції ОСОБА_2 та приходить до висновку про часткове задоволення первісних вимог та вимог за зустрічним позовом , визнавши за ОСОБА_2 право власності на ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_4 ј частку спірної квартири.

В частині вимог за зустрічним позовом щодо залишення за ОСОБА_2 в натурі квартири АДРЕСА_1 слід , також, відмовити, оскільки, зазначені вимоги не підтверджені жодним із наданих доказів.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.60,61,63,69,70,71 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 81,141, 206, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя- задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Провести розподіл спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 ј частку квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини вимог за первісним та зустрічним позовами - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Суддя Л.І. Хомченко