Справа № 755/5189/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря судових засідань - Кузьменко А.М.,

учасники справи:

представник позивача - Вихор Ю.С.,

представник відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання службових обов`язків, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої ним під час виконання службових обов`язків в сумі 153 728,95 грн. Свої вимоги обгрнутували наступним. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.04.2018 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Люксінвест», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника. Постановою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2018 року ТОВ «Люксінвест» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. ГУ ДФС в Чернігівській області листом від 30.08.2018 року повідомило ліквідатора про дію податкової застави на майно ТОВ «Люксінвест». Згідно актів опису майна від 08.09.2014 р., 10.09.2014 р., 11.09.2018 р., складених ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , начальником ВТВ ТОВ «Люксінвест» ОСОБА_2. було прийнято на відповідальне зберігання майно ТОВ «Люксінвест» згідно з описом, яке передано підприємством в податкову заставу. Податкова застава із забороною його відчуження діє до 26.09.2019 року. Відповідач був повідомлений під особистий підпис, що на описане майно встановлено обмеження права користування ним: заборонено розтрату, відчуження, приховування та підміну. Ліквідатором було направлено відповідачу вимогу про передачу отриманого згідно актів опису майна, яка залишена без задоволення. Ліквідатором з 20.01.2019 року по 30.01.2019 року було проведено інвентаризацію майна ТОВ «Люксінвест» з метою формування ліквідаційної маси та встановлено відсутність на підприємстві переданого на зберігання відповідачу майна, вартість якого на загальну суму 153 728 грн. 95 коп., яку і просили стягнути з відповідача. Послалися на вимоги ст.ст. 134, 135-3 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, обгрунтування позову, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні, просив врахувати подану ними заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Пояснив, що відсутні підстави для задоволення позову, так як матеріально відповідальною особою є директор, з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність не укладався. Відсутні докази про наявність з боку відповідача протиправних дій, пропущений строк на звернення до суду.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату судового засідання була повідомлена згідно вимог ЦПК України. Заяв про розгляд справи без її участі чи про відкладення розгляду справи, письмових пояснень не подавала.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позов подано до суду 28.03.2019 року.

Здійснена перевірка місця реєстрації відповідача з відомостей електронного реєстру територіальної громади м.Києва.

Згідно ухвали суду від 24.04.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Стороною відповідача подано заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності та письмові пояснення.

Встановлено, що відповідач працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання, звільнений з займаної посади за власним бажанням з 06.04.2015 року.

До матеріалів справи позивачем надано Описи майна, а саме: Опис майна, яке передається в податкову заставу ТОВ «Люксінвест» від 08.09.2014 року (два найменування майна на суму 110 890,58 грн.); від 10.09.2014 року (шість найменувань майна на суму 19 482,74 грн.); від 11.09.2014 року (двадцять найменувань майна на суму 23 355,62 грн.). Вказані описи майна мають відмітки відповідно - додаток 1, додаток 2, додаток 3.

Вказані Описи складені фінансовим директором ОСОБА_4 у присутності понятих: Генерального директора ОСОБА_3 , начальника транспортно-експедиційної діяльності ОСОБА_5 . В усіх указаних Описах зазначено, що описане майно буде передане у податкову заставу для подальшої реалізації. На описане майно встановлено обмеження права користування ним: заборонено розтрату, відчуження, приховування та підміну. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання начальник ВТВ ТОВ «Люксінвест» ОСОБА_2 .

Згідно Акту опису майна №19 від 22 вересня 2014 року податковий керуючий Виговський В.В., призначений наказом ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у місті Києві від 03.07.2014 року №1103 про опис майна у податкову заставу платника податків ТОВ «Люксінвест» провів опис майна, яке складається з тринадцяти найменувань майна на загальну суму 144 723,73 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.04.2018 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Люксінвест», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2018 року ТОВ «Люксінвест» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Встановлено, що ліквідатором на виконання листа ГУ ДФС у Чернігівській області здійснювалися заходи щодо розшуку описаного майна, що передавалося в податкову заставу ТОВ «Люксінвест»: направлялося звернення генеральному директору ОСОБА_3 , яка передавала майно в податкову заставу, та ОСОБА_2 , який прийняв майно на відповідальне зберігання. Дані листи залишилися без відповіді.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом, про що зазначено в Протоколі №2 Зборів комітету кредиторів у справі №927/255/18 про банкрутство ТОВ «Люксінвест» від 14.02.2019 року.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Статтею 135 КЗпП України визначено, що межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством.

Порядок визначення розміру шкоди встановлений в статті 135-3 КЗпП України, а саме - розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

Таким чином, матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає тільки за пряму дійсну шкоду, під якою потрібно розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства здійснити затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викладені внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Умовами притягнення працівника до матеріальної відповідальності є наявність одночасно наступних елементів: 1) пряма дійсна шкода, завдана підприємству (втрата, погіршення або зниження цінності майна, необхідність проведення затрат на відновлення, придбання майна тощо); 2) протиправна поведінка працівника (невиконання чи не належне виконання працівником своїх трудових обов`язків, які закріплені у трудовому договорі, посадовій інструкції тощо); 3) вина працівника у невиконанні чи не належному виконанні ним своїх трудових обов`язків (може бути як у формі умислу так і у формі необережності); 4) працівник може нести відповідальність лише за ту шкоду, яка завдана працівником саме невиконанням чи не належним виконанням своїх трудових обов`язків (існує прямий зв`язок між дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка завдана підприємству).

Відповідно до вимог статті 233 КЗпП України визначено, зокрема, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Законодавством передбачено, що цей же строк діє і тоді, коли позов про відшкодування матеріальної шкоди пред`являє вищестоящий орган або прокурор. Оскільки цей строк обчислюється з дня виявлення прямої дійсної шкоди, час який пройшов до виявлення, значення для вирішення питання про строк, у межах якого можливе притягнення працівника до матеріальної відповідальності, не має.

По даній справі встановлено, що позивач встановив відсутність майна, що передавалася в податкову заставу згідно Описів від 08.09.2014 року, 10.09.2014 року, 11.09.2014 року в результаті проведення інвентаризації, що зафіксовано в Інвентаризаційному описі оборотних та необоротних активів від 30.01.2019 року. Позов пред`явлено до суду 28.03.2019 року.

Викладене свідчить про те, що позивач звернувся до суду з дотриманням визначених трудовим законодавством строків.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Аналізуючи обставини справи, надані до справи сторонами докази, з урахуванням зазначених вище вимог законодавства, суд приходить до наступного.

За період з часу прийняття відповідачем описаного майна на відповідальне зберігання (08.09.2014 рік, 10.09.2014 рік, 11.09.2014 рік) до дати його звільнення (06.04.2015 року) суду не надано жодного документа про діяльність товариства, в тому числі, пов`язану з описаним майном. Відсутні і будь-які дані про втрату, знищення чи інше описаного майна відповідачем за час його роботи, про наявність у керівництва товариства претензій до відповідача. Звільнився відповідач за власним бажанням, що підтверджено записом в трудовій книжці.

Стороною позивача не надано жодного доказу того що мала місце протиправна поведінка відповідача; наявна вина відповідача у невиконанні чи неналежному виконанні трудових обов`язків у формі умислу чи у формі необережності; існування прямого зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача і шкодою, яка завдана товариству - по діям, пов`язаним з описаним майном.

Суд звертає увагу і на те, що Описи майна, яке передається в податкову заставу від 08.09.2014 року, 10.09.2014 року та 11.09.2014 року, зазначені як додатки, відповідно №№1, 2, 3, однак не зазначено до якого документа вони є додатками і відсутній будь-який документ в справі, до якого б мали відношення ці додатки.

Звертається увага і на те, що Акт опису майна №19 від 22 вересня 2014 року, складений податковим керуючим Виговським В.В., підписаний останнім та платником податків ОСОБА_3 . (генеральний директор ТОВ «Люксінвест»), інша залучена особа - О.В. Тарасюк (фінансовий директор ТОВ «Люксінвест»), містить 13 найменувань майна на загальну суму 144 723,73 грн., що описано у податкову заставу платника податків. Вказаний акт складений через 10 днів після складання Описів майна, що передавалося на відповідальне зберігання відповідачу; опис майна від 22.09.2014 року, складений податковим керуючим, відповідач не підписував.

Викладене вище дає підстави суду прийняти рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", ст.ст.134, 135, 135-3 КЗпП України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-78, 81, 89,141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання службових обов`язків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 23.03.2020 року.

Суддя: