Провадження № 2/537/253/2020
Справа № 537/5333/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2020 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката - Шаповал Н.В., представника третьої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області - Костик А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано 05 травня 2008 року. 25 червеня 1998 року на підставі рішення № 1587/13 від 25.06.1998 року виконкому Кременчуцької міської ради видано обмінний ордер № 74, відповідно до якого йому дозволено зайняти по обміну з ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 була зареєстрована в даній квартирі, як його дружина. З 01 квітня 2002 року ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки вона забрала всі свої речі та добровільно переїхала проживати до квартири АДРЕСА_3 , яка їй належить на праві власності, а в подальшому з 23 квітня 2005 року переїхала на постійне місце проживання до держави Італія, де на даний час і проживає.

Враховуючи викладене, вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування комунальною квартирою АДРЕСА_1 , а тому він звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що зазначені у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась.

Представник відповідача - адвокат Шаповал Н.В. в судовому засіданні в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник третьої особи - Кременчуцької міської ради в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити, оскільки згідно положень ЖК Української РСР не передбачено право наймача та членів його сім`ї звертатися до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а лише власник житлового приміщення може звернутися до суду з відповідним позовом. На даний час саме територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області є власниками квартирою АДРЕСА_1 , а не позивач ОСОБА_4 , а тому у останнього відсутні правові підстави для звернення до суду з даним позовом.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 24.11.1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , як видане 05 травня 2008 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області.

Відповідно обмінного ордеру №74, виданого на ім`я ОСОБА_1 25 червня 1998 року на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради № 1587/13 від 25.06.1998 року, ОСОБА_1 дозволено зайняти по обміну з ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05.03.1997 року.

Відповідно до довідки, наданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 03.02.2020 за вих.№1/33, з 29.05.2001 року місце проживання ОСОБА_2 та з 13.12.2003 року місце проживання ОСОБА_6 у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №37223 від 20.11.2019, за відомостями Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 20.11.2019 по теперішній час.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 березня 2009 року, яке набрало законної сили 21.04.2009 року, встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме виділено ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в користування кімнату «5» площею 11,68 кв.м., приміщення «4б» площею 6,6 кв.м., вбудовану шафу «6» площею 2,19 кв.м. та 9,81 кв.м. приміщення загального користування, виділено ОСОБА_1 у користування кімнату «4» площею 10,53 кв.м., балкон площею 1 кв.м. та 4,90 кв.м. приміщення загального користування; змінено в договорі найму квартири АДРЕСА_1 відповідального наймача - ОСОБА_1 на ОСОБА_2 та зобов`язано ТОВ «Добробит» внести відповідні зміни в договір найму та відкрити на ім`я ОСОБА_2 особистий рахунок; зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у користуванні виділеної їм частини квартири АДРЕСА_1 .

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, 28.01.2020 між КГЖЕП «Автозаводське», в особі директора ОСОБА_8. та ОСОБА_2 укладено договір найму житла №2, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 надано у строкове користування житло, а саме кімнату в квартирі АДРЕСА_1 .

Суд бере до уваги, що в даному договорі найму помилково вказано, що квартира АДРЕСА_1 є однокімнатною, а не двокімнатною, що підтверджується матеріалами справи та рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.03.2009, та не заперечується сторонами по справі.

Як вбачається з довідки наданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 03.02.2020 за вих.№1/33, на ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 та склад внесених до особового рахунку 2 осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , заборгованості по управлінню багатоквартирним будинком немає.

Відповідно до статті 18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Згідно зі статтю 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення.

Відповідно до ста. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Відповідно до ст.58 Житлового кодексу, єдиною підставою на вселення в житлове приміщення державного або громадського житлового фонду є ордер.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення.

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1, 2статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що положення Житлового кодексу України не передбачають право наймача кімнати в гуртожитку звертатися до суду з вимогами про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку особи, яка не є членом його сім`ї.

Поряд із цим норми статті 391 ЦК України надають власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, саме власник квартири може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в ньому.

Тобто особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, що належить до комунальної власності, за позовом власника квартири в особі органу місцевого самоврядування чи іншої уповноваженої ним особи (наймодавця).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено прав кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Невизнання або оспорювання.

Тобто правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушена), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, суд повинен установити, чи були порушенні (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорюванні права свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

На обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 втратила право користування комунальною квартирою АДРЕСА_1 , оскільки 23 квітня 2005 року переїхала на постійне місце проживання до держави Італія, де на даний час і проживає.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, №30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, №30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

У відповідності з положеннями ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Між тим, відповідно до п.2 ч. 3 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 з 31 січня 2009 року перебуває в трудових відносинах з Валентині Сільвано в Італії, Борго ОСОБА_7 (пров. Пулья), що підтверджується відповідним договором про робочі відносини на виконання домашньої роботи, який укладено на невизначений термін.

Згідно довідки, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України 17 лютого 2020 року за вих.№0.184-5473/0/15-20-вих, на виконання ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2020 рок, відповідач ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років ( з 14.02.2015 по 14.02.2020) десять разів перетинала кордон, останній раз 18 травня 2019 року.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду тимчасова відсутність особи за місцем проживання у зв`язку з працевлаштуванням в іншому місті сама по собі не свідчить про постійну її відсутність, як підставу втрати права на житло (ВС/КЦС, справа №644/10619/15-ц, 24 вересня 2018 року).

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності надані позивачем докази на обґрунтування позову та надані відповідачем докази на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі більше шести місяців з поважних причин, оскільки працевлаштована в іншому місті, а саме в м. Борго Паче, провінція Пулья, Італія.

Належних та допустимих доказів того, що, реєстрація відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі АДРЕСА_1 та користування кімнатою, яку займає остання відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.03.2009 та договору найму №2 від 28.01.2020 порушують права позивача, останнім суду не надано.

Крім того, пред`являючи вимогу про визнання ОСОБА_2 такою , що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 залишив поза увагою той факт, що саме територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області є власником квартири АДРЕСА_1 , та саме вона наділена правом відповідно до положень ЖК України та ЦК України, звертатися з даною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 справа №459/1238/16-ц; провадження 361-36894св18.

Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, ОСОБА_1 не є власником (співвласником) спірної квартири, доказів, щоб свідчили про те що реєстрація відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі АДРЕСА_1 та користування кімнатою, яку займає остання відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.03.2009 та договору найму №2 від 28.01.2020 порушуються його права суду не надано та судом не встановлено обставин, за яких відповідач втратила право користування вказаною квартирою, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, ст..ст.29, 391 ЦК України, ст..ст.15,18, 71, 167 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 06 жовтня 2020 року.

Суддя: В.І. Хіневич