Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2439/19 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/2439/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Сташківа Т.Б. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 7 000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви та до закінчення навчання або досягнення донькою 24-річного віку. Позов обґрунтовувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До досягнення донькою повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання. Після досягнення ОСОБА_4 віку 18 років батько дитини категорично відмовився сплачувати аліменти. Наразі ОСОБА_4 навчається на першому курсі університету «Львівська політехніка», який має закінчити у червні 2022 року. Навчається донька на денній формі навчання, а тому не має можливості працювати та отримувати заробіток. Загальна вартість навчання за чотири роки становить 85 870 грн. Сама вона не може у повній мірі забезпечувати доньку, оскільки перебуває у відпустці по догляду за молодшим сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач постійно проживає та працює в Канаді понад 10 років, а тому вважає, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 7 000 грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 2 007 грн., починаючи від дня пред`явлення позову 10 липня 2019 року і до закінчення навчання - 30 червня 2022 року. Вирішено питання судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в задоволеній частині скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що суд не дослідив майновий стан позивача, оскільки вона отримує грошову допомогу, як малозабезпечена сім`я. Доньку ОСОБА_4 також забезпечує держава, оскільки вона отримує державну допомогу в розмірі прожиткового мінімуму, як член малозабезпеченої сім`ї. Такі обставини приховані позивачем та залишилися судом без належної уваги. Також суд не дослідив питання щодо місця проживання ОСОБА_4 , оскільки вона зареєстрована у місті Новоград-Волинському, а проживає у Львові в гуртожитку. Натомість позивач не надала доказів проживання доньки в гуртожитку, що свідчить про те, що донька проживає в орендованій квартирі, а отже позивач має кошти на оплату квартири. Вважає, що позов поданий неналежною особою, оскільки мав би пред`являтися самою повнолітньою донькою, а не її матір`ю. Окрім того, ставить під сумнів питання щодо навчання ОСОБА_4 в університеті у місті Львові, оскільки до позову не додані докази оплати за навчання, проживання у гуртожитку, а копія договору про надання освітніх послуг не містить підписів ректора та головного бухгалтера.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить таке скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суд дослідив не всі необхідні докази. Основний тягар по утриманню доньки несе вона, так як донька проживає з нею. Вважає такою, що не відповідає дійсності інформацію про те, що відповідач не працює та отримує нерегулярні доходи, оскільки він постійно проживає в Канаді. Для отримання картки резидента на проживання у Канаді обов`язково потрібно офіційно працювати і орендувати житло, сплачувати податки та мати медичне страхування. Оскільки ОСОБА_2 має картку на проживання у Канаді, то, відповідно, і має достатній дохід. Вона надала суду докази у підтвердження вказаних обставин, але суд такі до уваги не взяв. Окрім плати за навчання донька потребує також одягу, взуття, канцелярського приладдя, підручників, технічних засобів, харчування, коштів на оплату гуртожитку та проїзду. Із огляду на зазначене, вважає необґрунтованим висновок суду про достатність аліментів у суму 2 007 грн., оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Статтею 199 СК України врегульовано, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 201 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч.1 ст.201 СК України).

У частині першій ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 (а.с.8).

Місце проживання ОСОБА_4 зареєстроване за місцем проживання та реєстрації її матері, тобто позивача, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 від 09 жовтня 2019 року №5835 та відміткою в паспорті ОСОБА_1 (а.с.4 та зворот, 65).

Проживання доньки за місцезнаходженням учбового закладу носить тимчасовий характер, а тому в силу положень ч.3 ст.199 СК України ОСОБА_1 не обмежена у праві звернутися до суду із позовом до батька повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, про стягнення аліментів, тобто є належним позивачем, а доводи апеляційної скарги представника відповідача із цього приводу безпідставні.

ОСОБА_1 окрім доньки ОСОБА_4 має на утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із довідкою від 24 вересня 2019 року №1764 ОСОБА_1 із 01 серпня 2019 року по 31 січня 2020 року призначено допомогу ДСД малозабезпеченим сім`ям (а.с.66).

Довідкою державного виконавця від 16 серпня 2019 року №39035 підтверджується, що згідно виконавчого листа від 27 листопада 2017 року №285/2456/16-ц, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом, аліменти ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені у повному обсязі та заборгованість відсутня (а.с.52).

Станом на день звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом ОСОБА_4 досягла віку 18 років, тобто є повнолітньою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно із довідкою від 13 вересня 2018 року №18278/18 ОСОБА_4 є студенткою першого курсу денної форми навчання інституту права та психології Національного університету «Львівська політехніка» (а.с.10).

Відповідно до договору від 02 серпня 2018 року №354-16 про надання освітніх послуг ОСОБА_4 , здобуває освіту за спеціальністю «право» у НУ «Львівська політехніка» та плата за освітню послугу (навчання) становить 85 870 грн. за весь строк навчання: 1 курс- 18 500 грн., 2 курс - 20 350 грн., 3 курс - 22 390 грн., 4 курс - 24 630 грн. (а.с.11).

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідача на те, що договір від 13 вересня 2018 року №18278/18 про надання освітніх послуг не підписаний ректором та головним бухгалтером не спростовує обставини продовження донькою навчання, оскільки у матеріалах справи відсутні докази розірвання договору або визнання його недійсним та правочин підписаний начальником юридичного відділу та директором ІНПП.

Згідно із розпискою, копія якої міститься у матеріалах справи, 01 червня 2019 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в якості компенсації половини вартості навчання та оплати гуртожитку доньки ОСОБА_4 в загальній сумі 12 000 грн. (а.с.51).

Право власності на нерухоме та рухоме майно за ОСОБА_2 не зареєстроване, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою (а.с.55).

У своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наполягає на тому, що ОСОБА_2 має дозвіл на постійне проживання та працевлаштування у Канаді, а тому має достатній рівень доходу, щоб надавати утримання повнолітній доньці у розмірі 7 000 грн.

Дійсно, листом Генерального консульства України в Торонто від 29 вересня 2017 року №6149/36-500-1030 підтверджується, що компетентними органами Канади ОСОБА_2 видано дозвіл на постійне проживання у Канаді (а.с.12). Зазначено також, що інформації про працевлаштування ОСОБА_2 у Канаді в консульстві немає. Консульство також не володіє інформацією, чи такий дозвіл (на постійне проживання) не анульований тощо.

Представник відповідача вважає безпідставним твердження ОСОБА_1 про проживання і працевлаштування ОСОБА_2 у Канаді. Разом із тим зазначає, що останній проживає із сім`єю у місті Москві Російської Федерації.

Із метою повного і всебічного з`ясування обставин справи апеляційний суд за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою від 27 грудня 2019 року витребував у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону ОСОБА_2 .

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 22 січня 2020 року №0.184-2291/0/15-20-Вих проінформовано, що відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 у період з 21 січня 2015 року по 21 січня 2020 року немає (а.с.202). У листі також застережено, що інформація у базі даних осіб зберігається протягом п`яти років.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач проживає та працевлаштований у Канаді, а фотокартки із соціальних мереж, надані позивачем у підтвердження зазначеної обставини, не можуть бути беззаперечними доказами за наявності інформації офіційного органу, яка спростовує перетинання ОСОБА_2 державного кордону України протягом останніх п`яти років.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_2 з 01 жовтня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 та від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.53,54). Отже, на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходів із того, що ОСОБА_4 не працює, власних доходів не має, продовжує навчання та у звязку із цим потребує матеріальної допомоги. ОСОБА_2 (батько) офіційно не працює, отримує нерегулярні доходи, має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу, відсутність доказів, що за станом свого здоров`я відповідач не спроможний сплачувати аліменти, відсутність у відповідача на праві власності нерухомого майна, а також відсутність у матеріалах справи доказів витрат відповідача на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а тому дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, у більшому розмірі, ніж 2 007 грн. щомісяця, а посилання в апеляційній скарзі представника відповідача на те, що ОСОБА_2 не спроможний надавати матеріальну допомогу доньці у будь-якому розмірі також не спростовують висновків суду щодо розміру допомоги, оскільки не доведено належними та допустимими доказами протилежного.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції залишається без змін, як таке, що ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України, оскільки доводи апеляційних скарг висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: