1Справа № 335/5533/20 2/335/1818/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П., представника позивача Герасименко О.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року КП «Водоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позову зазначено, що в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.12.2006 по 31.05.2020 утворилась заборгованість в сумі 9 481,15 грн., що підтверджується доданими розрахунками заборгованості.

З урахуванням зазначеного КП «Водоканал» просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно борг у розмірі 9 481,15 грн. за спожиту воду і послуги водовідведення, а також судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою судді від 10.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, відкрито провадження у справі, сторонам надано строк для подання заяв по суті справи.

20.07.2020 до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якій зазначено, що спірна сума заборгованості існувала ще на момент видачі судового наказу у 2011 році та який було скасовано у 2012 році, оскільки сума заборгованості не була визнана відповідачами.

Зазначена сума заборгованості існувала на балансі особистого рахунку ОСОБА_2 ще до укладання між нею та позивачем договору від 10.07.2010 щодо надання послуг на підставі якого здійснювались поточні платежі за воду та стоки у повному обсязі.

Отже, позивач вимагає стягнення суми яка утворилась більше 10 років тому та яку жодного разу не було визнано відповідачами у справі.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просить суд застосувати строк позовної давності у даній справі та відмовити у задоволені позову.

22.07.2020 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому вона зазначає про те, що позов не визнає у повному обсязі виходячи з наступного.

Так, у 2011 році КП «Водоканал» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів, до якої було додано довідку від 12.04.2011 року та розрахунок заборгованості, що утворилась за період з 01.11.2007 по 01.07.2011 у сумі 9 352,61 грн.

Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ від 01.11.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за воду і послуги каналізації у розмірі 9 294,00 грн., проте ухвалою від 19.04.2012 року вищезазначений судовий наказ було скасовано.

Після скасування судового наказу позивач більше жодного разу з позовом щодо стягнення спірної суми до суду не звертався до червня 2020 року, незважаючи на те, що ОСОБА_2 у своїх заявах - відповідях на вимоги позивача, неодноразово зазначала що не визнає наявність боргу взагалі та здійснює поточну оплату за послуги виключно за договором.

Так, позивача було повідомлено про те, що сума, яку позивач вважає боргом не визнана та є спірною, що грошові суми, які поступають на рахунок КП «Водоканал» є оплатою послуг, наданих відповідно до умов договору від 10.07.2010.

Після того як 10.07.2010 позивач уклав з ОСОБА_2 договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, поточна оплата за надані послуги здійснювалась у повному обсязі виключно відповідно норм, визначених договором та роздруківок, які щомісячно надходили для оплати послуг. В роздруківках чітко зазначено, яка сума поточного платежу була нарахована за воду і стоки, яку суму було сплачено.

Про ретельно сплачені поточні рахунки за воду та стоки у повному обсязі свідчать роздруківки, які надходили щомісячно.

23.04.2019 року, у зв`язку із встановленням приладу обліку води, було укладено новий договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення. З цього часу оплата за надані послуги здійснюється також у повному обсязі, виключно на підставі даних приладу обліку води та даних, вказаних в роздруківках, які щомісяця надає позивач.

Спірна сума, яку позивач вважає заборгованістю, утворилась ще до укладення з позивачем договору від 10.07.2010 року.

Жодного разу з моменту укладення договору від 10.07.2010 року з позивачем і до теперішнього часу не було здійснено жодної оплати спірної суми.

Позивач, не маючи правових підстав, вільно розпоряджається коштами, що надходять на його рахунок у вигляді поточних платежів за воду і стоки відповідно до укладених договорів, незважаючи на невизнання ОСОБА_2 заборгованості, незаконно частково зараховує в погашення минулого періоду суми з поточного платежу чим навмисно, штучним чином створив заборгованість. Договір про реструктуризацію заборгованості, який дає право вчиняти такі дії - відсутній.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

30.07.2020 до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому він зазначає про те, що позов не визнає у повному обсязі виходячи з наступного.

В обґрунтування відзиву зазначено, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів утворилася ще до 10.07.2010, тобто до укладання з позивачем договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, про що свідчить звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, щодо стягнення зазначеної заборгованості.

Крім того, зазначена позивачем сума боргу відповідачами не визнавалася і не визнається. Оплата за надані послуги здійснювалася позивачем за надані послуги в рамках договору від 10.07.2010. Те, що позивач навмисно занижував вартість наданих послуг, та передплата, яка утворювалася у зв`язку цим, була зарахована позивачем на оплату боргу, свідчить про незаконні дії позивача та не свідчить про визнання боргу відповідачами та про переривання строку позовної давності, про застосування якого він заявляє.

11.08.2020 до суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, тобто не є підставою для невиконання зобов`язань.

Щодо часткового зарахування коштів в погашення минулого періоду то воно є правильним, оскільки позивач вірно розподіляє кошти, що надійшли на особовий рахунок відповідача, а саме: при надходженні сум оплат, погашалася сума, нарахована за попередній місяць, а залишок погашав заборгованість, що утворилася в минулий період.

Також представник позивача зазначає про те, що відповідачами сплачувалася сума більша ніж нараховувалася, а саме у період з 09.2010 по 10.2011, 03.2012, 09.2012, 02.2014, 10.2014. Крім того, звернення позивача до суду у 2011 році із заявою про видачу судового наказу, який було видано 01.11.2011, але який згодом було скасовано, свідчить про переривання строку позовної давності.

З урахуванням зазначеного, представник позивача - ОСОБА_4 просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності та з підстав, які викладені у відзиві на позов.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не подавала, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність вказаних відповідачів.

Заслухавши представника позивача та відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази та оцінивши їх, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, КП «Водоканал» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.2 Статуту КП «Водоканал», предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання питної води, забезпечення постачання технічної води, забезпечення водовідведення й очищення господарсько-побутових стоків.

Відповідачі ОСОБА_2 з 20.08.1979, ОСОБА_1 з 19.02.1992, ОСОБА_3 з 01.11.1985 та по теперішній час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 08.07.2020 № 01-71/8937, № 01-71/8935, № 01-71/8936.

10.07.2010 між КП «Водоканал» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення.

Згідно розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення та бухгалтерської довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який оформлений на квартиронаймача ОСОБА_2 , заборгованість відповідачів за період з 01.12.2006 по 31.05.2020 становить 9 481,15 грн.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання.

Відповідно до п.п. 9 п. 15 договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 10.07.2010, який було укладено між КП «Водоканал» та ОСОБА_2 , споживач зобов`язаний сплачувати за послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 64 ЖК Української РСР повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із договору найму жилого приміщення.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 ст. 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно вимог ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так заперечення відповідачів проти позову зводяться до того, що заборгованість за надані послуги утворилася ще до укладення 10 липня 2010 року договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення. Після укладення цього договору відповідачі належним чином здійснювали оплату наданих послуг за адресою: АДРЕСА_1 та з цього часу заборгованості не мають, у зв`язку з чим вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 9 481,15 грн., оскільки вказаний борг більше ніж 10 років потому.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як встановлено судом, з 10.07.2010 оплата відповідача за надані послуги проводилася щомісяця у повному обсязі, що підтверджується у тому числі доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості.

Тобто, сума заборгованості у розмірі 9 481,15 грн., яку просить позивач стягнути з відповідачів у цій справі утворилася до 10.07.2010.

Про вказані обставини також свідчить і той факт, що за заявою КП «Водоканал» 01.11.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі №2н-3933/2011 було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації у розмірі 9 294,00 грн. та судові витрати. Відповідно до довідки долученої до заяви про видачу судового наказу, зазначена заборгованість утворилася за період з 01.11.2007 по 01.07.2011.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №2-с/818/109/2012 вищезазначений судовий наказ було скасовано у зв`язку з незгодою відповідачів із сумою заборгованості.

Протягом трьох років після виникнення заборгованості, а також після скасування судового наказу, позивач з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості не звертався, а звернувся з позовом лише у липні 2020 року, хоча про невнесення відповідачами оплати за надані послуги позивач мав дізнатися наступного місяця після невнесення такої плати.

Доводи представника позивача про те, що відповідачами визнавався борг є безпідставними, оскільки про невизнання відповідачами вищезазначеної суми заборгованості, яка утворилася до укладання договору від 10.07.2010, свідчить неодноразове подання відповідачем ОСОБА_2 заяв на адресу КП «Водоканал», в яких вона зазначає про свою незгоду із нарахованою сумою заборгованості.

Доводи представника позивача, що визнання відповідачами боргу підтверджується тим, що ними періодично здійснювалися оплати у більшому розмірі, ніж було нараховано КП «Водоканал», також, на думку суду, є безпідставними, оскільки, як встановлено судом із квитанцій про оплату за надані послуги, які були оглянуті у судовому засіданні, відповідачі сплачували поточні платежі, зазначаючи у квитанціях, у розділі призначення платежу, оплата за договором від 10.07.2010, а відтак дії позивача щодо віднесення переплаченої суми в рахунок заборгованості, яка не визнавалася відповідачами, є протиправними.

Таким чином, суд зазначає про те, що дії позивача щодо зарахування суми, яка перевищувала суму необхідну до сплати за надані послуги, яка сплачувалась відповідачами у період з вересня 2010 року по жовтень 2011 року, у березні 2012 року, у вересні 2012 року, у грудні 2012 року, у лютому 2013 року, у лютому 2014 року, у червні 2014 року, у жовтні 2014 року та у травні 2020 року, самі по собі не свідчать про визнання відповідачами боргу, який утворився ще до липня 2010 року, а також не свідчить про переривання строку позовної давності.

Крім того, з наданого суду розрахунку встановлено, що суми переплати, починаючи з березня 2012 року, були пов`язані із необхідністю погашення боргу за попередній місяць, який передував сплаті у більшому розмірі, а не погашення заборгованості, яка виникла до 10 липня 2010 року.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності перервано у зв`язку зі зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу не заслуговують на увагу, оскільки у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

З урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, про застосування якого заявлено відповідачами, а відтак наявні всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30 вересня 2020 року.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя Гашук К.В.