Справа № 206/3312/20
Провадження № 2/206/896/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, щопозивачу на праві власності належить автомобіль «CHERY» д.р.н. НОМЕР_1 . 29.07.2019 о 18 год. 20 хв. в м. Дніпрі на Південному мосту в районі заїзду ОСОБА_3 керуючи автомобілем «DAEWOO SENS» д.р.н. НОМЕР_2 , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості для зупинки або безпечного об`їзду перешкоди та допустив наїзд на автомобіль «CHERY» д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, громадяни ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. Позивачу, як власнику автомобіля «CHERY» д.р.н. НОМЕР_1 завдано матеріальну шкоду у розмірі 49770,94 грн. Страховою компанією відшкодовано завдану відповідачем шкоду у розмірі 36687,70 грн., відтак невідшкодованою залишилась частина завданої позивачу шкоди у розмірі 13083,24 грн. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй також моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В зв`язку із чим, позивач просила стягнути на її користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 13083,24 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та судові витрати (а.с. 1-6).

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що готовий задовольнити усі вимоги позивача щодо матеріальної шкоди, проте зазначив, що готовий сплатити моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

22.07.2020 позивачем подано дану позовну заяву з додатками (а.с. 1-49).

06.08.2020 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.09.2020 (а.с. 54).

02.09.2020 у зв`язку із неявкою відповідача підготовче судове засідання було відкладено на 29.09.2020 (а.с. 60).

Під час розгляду справи по суті судом заслухано вступні слова позивача та відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

29.09.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2019 по справі № 206/4518/19, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 7-8).

Згідно копії висновку № 6837 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 05.09.2019, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Chery Jaggi» д.р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого у наслідок ДТП, становить: 49770,94 грн. (а.с. 9-29).

Відповідно до копії до прибуткового касового ордеру № 6837 від 22.08.2019, вартість експертного дослідження автомобіля «Chery Jaggi» д.р.н. НОМЕР_1 складає 2000,00 грн. (а.с. 33).

Згідно копії довідки № 7888 від 29.07.2019, ОСОБА_1 поставлено діагноз: забій грудної клітини зліва, забій м`яких тканин лівого стегна (а.с. 40).

Відповідно до копії довідки № 1431 від 31.07.2019, ОСОБА_1 поставлено діагноз: травма капсульно-зв`язкового апарату шийного відділу хребта (а.с. 41).

Відповідно до копії супровідного листа та талону до нього КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР» від 29.07.2019, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлено попередній діагноз: садно м`яких тканин колінного суглоба справа (а.с. 43).

З копії довідки від 29.07.2019 вбачається, що ОСОБА_5 поставлено діагноз: забій м`яких тканин голови (а.с. 42).

Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 241-07 від 31.07.2019, було прийнято оплату за медичні послуги у розмірі 300,00 грн. від ОСОБА_5 (а.с. 34).

Як вбачається із висновку судово-медичного експерта № 2440 від 03.08.2019 та фототаблиці до нього, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця на правому плечі та синця на лівому плечі, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів). Даними медичної документації клінічно встановлений діагноз: травма капсульно-зв`язкового апарату шийного відділу хребта, закрита травма грудної клітини, забій грудної клітини ліворуч, забій м`яких тканин лівого стегна (а.с. 44-46).

ОСОБА_1 було сплачено 244,00 грн. за послуги Бюро СМЕ ОКЗ, що підтверджується копією квитанції від 03.08.2019 (а.с. 39).

06.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ зі скаргою, стосовно вжиття заходів впливу до ТДВ «СК «USI (Ю.Ес.Ай)» з питань виплати страхового відшкодування по справі № 6099 та надання відповідних розпоряджень ТДВ «СК «USI (Ю.Ес.Ай)», щодо усунення порушень законодавства, який було розглянуто МТСБУ та надано відповідь від 28.11.2019 (а.с. 35, 38).

Згідно копії повідомлення щодо виплати страхового відшкодування та копії довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 36687,70 грн. (а.с. 47-48).

Станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимог позивача відсутні.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частинами 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, враховуючи, що позивачу, як власнику автомобіля «CHERY» д.р.н. НОМЕР_1 завдано матеріальну шкоду у розмірі 49770,94 грн., страховою компанією відшкодовано завдану відповідачем шкоду у розмірі 36687,70 грн., відтак невідшкодованою залишилась частина завданої позивачу шкоди у розмірі 13083,24 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2000,00 грн., які в повному обсязі визнаються відповідачем та підлягають стягненню з нього на користь позивача.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 Постанови розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відтак, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань позивача, страждання, пов`язанні з відчуттям фізичного болю та стресу, ступінь тяжкості змін життєвої активності позивача, необхідність витрачати час на лікування, виходячи з розміру позовних вимог та засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи часткове визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положення ст. 206 ЦПК України наголошують на тому, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» уразі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Враховуючи вищевикладене, вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обгрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним, щодо сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 9, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 52, 1166, 1188, 1194ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 264-265, 280-284 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 13083,24 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., а всього 20083,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.10 .2020.

Головуючий суддя: К.С. Маштак