Постанова

Іменем України

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 185/1054/16-ц

провадження № 61-7162св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року у складі судді Головіна В. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року стягнута солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») заборгованість за кредитним договором № СL-304/004/2007.

26 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 5-09/18, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № СL-304/004/2007.

Заявник просив замінити вибулого стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 185/1054/16-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2010 року, заяву ТОВ «Вердикт Капітал», заінтересовані особи ТОВ «ОТП Факторинг», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони у виконавчому провадженні, задоволено.

Замінено вибулого стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 185/1054/16-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором факторингу за своєю правовою природою є правонаступництвом, відповідно, правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Встановивши, що на підставі договору факторингу № 5-09/18 від 26 вересня 2018 року, який у встановленому законом порядку не розірвано та недійсним не визнано, від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за договором кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не було надано ані повного тексту договору факторингу та додатків до нього, як невід`ємної частини, ані жодного доказу щодо сплати новим кредитором грошових коштів за право вимоги кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» саме за договором кредиту №СL-304/004/2007 та саме у розмірі заборгованості, визначеної клієнтом. Новий кредитор не надав до суду доказів сплати за договором про відступлення права вимоги. Таким чином, відсутні докази набуття права вимоги.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 185/1054/16-ц, витребувано справу з суду першої інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

У червні 2020 року матеріали цивільної справи № 185/1054/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає доводи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 04 травня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-304/070/2008 у розмірі 1108 605,05 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СL-304/004/2007 у розмірі 241114,69 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по справі у сумі 20 245,80 гривень.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17) зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в день підписання акта приймання-передачі права вимоги, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Право вимагати від боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження виконання умов пунктом 3.1. договору, відповідно до якого фінансування за відступлені права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок клієнта двома платежами, суди зробили правильний висновок, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Сторони договору поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта. Враховуючи недоведеність заявником перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій були позбавленні правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до заінтересованої особи. Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на заінтересовану особу, яка саме й звернулася із згаданими вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14. З огляду на викладене, за відсутності відповідних доказів здійснення оплати за відступлене право вимоги, посилання Скаржника (підпункт 6.2) на те, що ціна Договору відступлення оплачена до моменту укладення цього Договору і цей пункт має обов`язкову силу для учасників відповідних цивільних правовідносин, Суд вважає необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції критично оцінив пункт 4.1.1 Договору відступлення, згідно з яким ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на час укладення Договору відступлення, тобто не визнав це положення достатнім доказом на підтвердження зазначеної обставини. Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

у пункті 1.2 договору факторингу № 5-09/18 від 26 вересня 2018 року зазначено, що фактор здійснює фінансування клієнта шляхом передачі грошових коштів у розпорядження клієнта за відступлення прав вимоги за плату, відповідно до умов договору.

пунктом 1.4 договору факторингу № 5-09/18 від 26 вересня 2018 року передбачено, що клієнт зобов`язаний відступити (передати) права за всіма договорами забезпечення, укладеними боржниками/майновими поручителями для забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами боржниками, права вимоги за якими належать клієнту. Передача таких договорів має бути оформлена відповідним договором про передачу прав на заставлене майно. Типові форми договорів відступлення прав вимог за договорами забезпечення передбачені додатками № 6,7 до цього договору.

пунктом 1.5 договору факторингу № 5-09/18 від 26 вересня 2018 року передбачено, що право вимоги за кредитними договорами переходять до фактора з моменту виконання зобов`язання щодо перерахування всіх платежів, визначених пунктом 7 цього договору, на підставі акту приймання-передачі реєстру боржників, форма якого наведена у додатку № 3 до цього договору (арк. спр. 92).

В запереченнях на заяву про заміну сторони (т.1 арк.спр.145-149) та апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надано належних та допустимих доказів переходу права вимоги від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «Вердикт Капітал» ПАТ з урахуванням пунктів 1.2 та 1.5 договору факторингу № 5-09/18 від 26 вересня 2018 року, а саме: належно засвідчених копій повного тексту договору факторингу, усіх додатків до нього, акту приймання-передачі реєстру боржників та доказів оплати - здійснення фінансування клієнта (арк. спр. 187).

Суди на зазначені обставини та вимоги закону уваги не звернули, не з`ясували чи були перераховані платежі за договором факторингу, чи складено акт приймання-передачі реєстру боржників відповідно до умов договору та дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для заміни сторони.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року скасувати.

Справу № 185/1054/16-ц передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О.Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук