Справа № 1628/2524/12
Провадження №6/548/22/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2020 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Коновод О.В.

за участю секретаря судового засідання Вовк М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, в якій просить скасувати тимчасове обмеження відносно нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України шляхом скасування заборони виїзду за межі України, накладеного на підставі ухвали Хорольського районного суду Полтавської області від 14.12.2012 року по справі №1628/2524/12 провадження №6/1628/64/12, посилаючись на те, що ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2012 року у справі № 1628/2524/12р. провадження №6/1628/64/12 задоволено подання начальника ВДВС Хорольського РУЮ Барановської С.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за кордон до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 6/2604/406 виданого 13.04.2012 року Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості у сумі 264 518,59 грн та вимоги УПФ в Хорольському районі Полтавської області виданої 24.04.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки в сумі 4010,30 грн.

В подальшому, виконання вищевказаних виконавчих листів здійснювалось за місцем фактичного проживання заявника (Автозаводська територіальність) Автозаводським ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області, що підтверджується ВП-спецрозділ від 04.12.2019 року.

Про існування Ухвали Хорольського районного суду Полтавської області від 14.12.2012 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання зобов`язань за виконавчим листом від 13.04.2012 року виданим Дніпровським районним судом м. Киева, заявник дізнався лише 30.11.2019 року на підставі рішення Державної прикордонної служби України про відмову в перетинанні державного кордону України від 30.11.2019р.

Заявник вважає, що судом не врахована та обставина, що державним виконавцем не обгрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Тривале обмеження заявника виїзду за кордон ( Ухвала Хорольського районного суду Полтавської області від 14.12.2012р) з врахуванням завершення виконавчого провадження відповідно виконавчого листа від 13.04.2012 року, порушує принцип співмірності і не слугує меті стягнення боргу, а фактично перетворюється на покарання боржника.

Відповідно довідки № 47/05.5-13 від 15.01.2020 р. Головного управління Пенсійною фонду України в Полтавській області Хорольського відділу обслуговування громадян ( Сервісний Центр) вбачається, що заявником ОСОБА_1 сплачено борг із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 21.08.2013р в сумі 4010,3 грн. ( чотири тисячі десять гри) 30 коп . Станом на 15.01.2020 року заборгованість до Пенсійного фонду України - відсутня.

Відповідно до довідки Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області від 04.12.2019 року за № 99042, та від 04.12.2019 року за № 99045 вбачається, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення заборгованості з позивача, ОСОБА_1 , а примусове виконання виконавчого листа виданого 13.04.2012року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з заявника, ОСОБА_1 на користь ПАТ « Ерсте Банк» заборгованості у розмірі 264518,59 гри 25.09.2015 року на підставі п.2 ст.39 ЗУ « Про виконавче провадження» повернуто стягувачу. Станом на 04.12.2019 року вищевказаний виконавчий лист на адресу відділу не надходив.

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 04.12.2019 року, заявник ОСОБА_1 будь-яких зобов`язань не має, та боржником не являється.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що заяву підтримує в повному обсязі та прохав її задовольнити з підстав наведених у ній.

В судове засідання представник Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не з"явився, але подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що заперечують проти задоволення заяви.

В судове засідання представник Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не з"явився, з невідомих суду причин, хоча вчасно та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, враховуючи письмові пояснення учасників справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2012 року у справі № 1628/2524/12р. провадження №6/1628/64/12 задоволено подання начальника ВДВС Хорольського РУЮ Барановської С.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за кордон до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 6/2604/406 виданого 13.04.2012 року Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості у сумі 264 518,59 грн та вимоги УПФ в Хорольському районі Полтавської області виданої 24.04.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки в сумі 4010,30 грн.

Відповідно довідки № 47/05.5-13 від 15.01.2020 р. Головного управління Пенсійною фонду України в Полтавській області Хорольського відділу обслуговування громадян ( Сервісний Центр) вбачається, що заявником ОСОБА_1 сплачено борг із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 21.08.2013р в сумі 4010,3 грн. ( чотири тисячі десять гри) 30 коп . Станом на 15.01.2020 року заборгованість до Пенсійного фонду України - відсутня.

Відповідно до довідки Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області від 04.12.2019 року за № 99042, та від 04.12.2019 року за № 99045 вбачається, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення заборгованості з позивача, ОСОБА_1 , а примусове виконання виконавчого листа виданого 13.04.2012року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з заявника, ОСОБА_1 на користь ПАТ « Ерсте Банк» заборгованості у розмірі 264518,59 гри 25.09.2015 року на підставі п.2 ст.39 ЗУ « Про виконавче провадження» повернуто стягувачу. Станом на 04.12.2019 року вищевказаний виконавчий лист на адресу відділу не надходив.

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 04.12.2019 року, заявник ОСОБА_1 будь-яких зобов`язань не має, та боржником не являється.

Між тим, згідно до ч.5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Варто зазначити, що згідно зі статтею 33 Конституції України, «Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом».

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб».

Відповідно до ст. 313 ЦК України «Фізична особа мас право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом».

Як передбачено от. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території (ч.1). Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власного (ч.2). На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч.3). Права, викладені в п. 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільств (ч.4).

Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Для України вона набрала чинності 11 вересня 1997 року і є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із принципів у цивільному судочинстві є принцип пропорційності (ст. 13 ЦПК України). Дотримання засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, крім іншого, передбачено п. 8 ч. 1ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Утім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч.5ст.6 «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, суд вважає що заявник ОСОБА_1 не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а навпаки приклав зусилля до його виконання.

Статтею 10 Закону передбачено заходи примусового виконання рішень які є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно до положень ст.18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; (ч.3 ст.18):

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону N 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Утім, як встановлено судом, боржник погасив заборгованість . Тобто, ОСОБА_1 ніяким чином не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки активно брав участь у поверненні коштів, тобто ухилення боржника не вбачається. У зв`язку з чим суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст.247, 258, 260, 353, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,- задовольнити повністю.

Скасувати тимчасове обмеження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України шляхом скасування заборони виїзду за межі України, накладеного на підставі Ухвали Хорольського районного суду Полтавської області від 14.12.2012 року по справі №1628/2524/12 провадження №6/1628/64/12.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Копію ухвали, після набрання нею законної сили, направити для виконання Хорольському районному відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складений 24.03.2020 року.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований : с.Шишаки, Хорольського району, Полтавської області, фактично проживає: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 .

Особи, які беруть участь у справі: 1. Автозаводський відділ ДВС ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), адреса : вул. Академіка Маслова, 15/4, м. Кременчук, 39605.

2. Хорольський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), адреса : м. Хорол, вул. Незалежності, 21-А, Полтавської області, індекс 37800

Суддя: О.В. Коновод