Справа № 495/5199/20
№ провадження 2/495/2458/2020
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 жовтня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивачки: не з`явилася

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу № 495/5199/20

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради

про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

21.08.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради (далі по тексту - третя особа) про позбавлення батьківських прав (а.с.1-4).

Так, позивачка просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/5199/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської МР про позбавлення батьківських прав. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.27-28).

Позивачка - ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.35).

Відповідач - ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с.33-34).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування ВК Білгород-Дністровської МР, в судове засідання не з`явився,але подав до суду заяву згідно із якою просить справу розглянути за його відсутності, з урахуванням висновку органу опіки та піклування Білгород-Дністровської МР (а.с.36).

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 17.11.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Приморською сільською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 11.

Від шлюбу у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.7).

За твердженням позивачки, з народження та по теперішній час донька прооживає разом з нею, що підтверджується копією довідки Сергіївської СР № 06-17/102 від 12.02.2020 року (а.с.9). З 2017 року відповідач проживає окремо та з того ж часу донька позбавлена батьківського піклування та догляду з боку батька. Відповідач жодного разу не навідував дитину у школі, не цікавився навчальним та виховним процесом, не приймав участі у шкільному житті доньки, не відвідував батьківські збори спортивні змагання доньки, що підтверджується інформацією, наданою директором та класним керівником школи, в якій навчається ОСОБА_3 (а.с.10-13).

Також, позивачка зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоровя, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя. Відсутність спілкування між батьком та донькою призвело до того, що донька взагалі його боїться, вона відчуває до нього відчуження, непорозуміння, небажання будувати стосунки, розуміти один одного, що підтверджується висновком практичного психолога ОСОБА_5 від 16.03.2020 року.

02.10.2020 року, орган опіки та піклування ВК Білгород-Дністровської МР надав висновок № 02/15-29-4584/2359 від 11.09.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37).

Крім цього, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , так як він не має можливості приймати участь у вихованні дитини та її матеріального забезпечення, про що свідчать його осоьисті заяви (а.с.33, 38).

Дані обставини і стали підставою для звернення до суду ОСОБА_1 із відповідною позовною заявою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України).

У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, неповнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована разом та проживає із матір`ю - ОСОБА_1 , в свою чергу батько ОСОБА_3 - ОСОБА_2 участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки не приймає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської МР про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150-152, 155, 164-166 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 200, 206, 211, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя В.В. Мишко