Номер провадження: 22-ц/813/4840/20
Номер справи місцевого суду: 495/5925/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Громіка Р.Д.,

Дрішлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі,-

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 24 грудня 2011 року, сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ухиляється від регулярного утримання дітей, надає допомогу в недостатніх розмірах, тобто на свій розсуд. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей позивач несе самостійно.

У той же час, ОСОБА_1 ніде не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, та її доходи виходячи із щомісячної соціальної допомоги становлять лише 860 грн. на місяць.

Разом з тим, вказує, що відповідач офіційно не працевлаштований, але працює будівельником, виконує будівельно-ремонтні роботи та отримує нерегулярний, мінливий дохід.

Відповідач аліменти нікому не платить, інших неповнолітніх дітей не має, а також інших осіб на утриманні не має, у зв`язку з чим зможе надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей у визначеному в позовній заяві розмірі.

На підставі вказаних вище обставин вона і звернулась до суду з даним позовом.

17 вересня 2019 року відповідачем до суду наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого із позовними вимогами позивача згодний частково, вказуючи, що дійсно він офіційно не працює, має мінливий, нерегулярний дохід. Вказує, що весь час він піклується про дітей, купує їм необхідні речі, сплачує житлово-комунальні послуги за квартиру, у якій проживає сам та його дружина з дітьми, тобто належним чином виконує свої батьківські обов`язки.

Оскільки позивач бажає отримувати кошти на утримання дітей шляхом постановлення судового рішення, вказує, що він здатен, з урахуванням його матеріального становища, сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі, який мінімально визначений чинним законодавством, а саме на неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 890 грн., на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 1110 грн. щомісяця.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з правових підстав, наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечував, крім того вказав, що рішенням суду відповідачу визначено сплачувати ще на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку аліменти у розмірі 1 000 грн..

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 100 грн щомісячно, починаючи з 10 липня 2019 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно, аліменти на утримання неповнолітнього сина : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 890 грн. щомісячно, починаючи з 10 липня 2019 року та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1110 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2019 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно, аліменти на утримання неповнолітнього сина : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 890 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2019 року та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 08 жовтня 2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).

Згідно зі статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині 3 статті 181 СК України, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині 1 та 2 статті 182 СК України визначено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

У шлюбі у них народилось двоє дітей донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеської області, та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Суворовським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеської області (а.с. 11,12).

У відповідності до довідки № 32 від 19.06.2019р., виданої ТОВ «ОК Радуга», ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , малолітні діти проживають разом із нею (а.с. 13).

Згідно копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 НОМЕР_4 , з 03 жовтня 2011 року вона звільнена з останнього місця роботи за власним бажанням (а.с. 15-17).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що єдиним видом її доходів є отримання нею соціальної допомоги при народженні дитини у розмірі 860 грн. в місяць, про що свідчить довідка № 494 від 03.07.2019р. з Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради (а.с. 14).

На підтвердження виконання нею свого батьківського обов`язку щодо регулярного проходження медичних обстежень та встановлення щеплень дітям за графіком, про що свідчать копії медичних карток дітей (а.с. 60-104).

Відповідач ОСОБА_2 , обґрунтовуючи виконання покладених на нього батьківських обов`язків, надав суду копії чеків та квитанції про придбання ним продуктів харчування, в тому числі для дітей, придбання шкільних належностей, сплату ним комунальних послуг (згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 02.09.2019р., він мешкає разом з позивачем та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 59), перерахування на картковий рахунок позивача коштів на утримання дітей.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що, прийнявши до уваги матеріальне становище платника аліментів, вікову категорію дітей та їх потреби, те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі: 890 грн. на сина та 1110 грн. на доньку щомісяця, тобто у мінімально встановленому законом розмірі для дитини відповідного віку, тому в інтересах дітей буде стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 890 грн. щомісячно, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1100 грн., починаючи з 10 липня 2019 року та до досягнення їх повноліття. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження можливості сплачувати відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей у визначеному нею розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 1100 грн. і з тим, що судом не виконані положення частини 2 статті 182 СК України.

Так, частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пункті 18 постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року Верховний Суд України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року 1 626 гривень, з 1 липня 1 699 гривень, з 1 грудня 1 779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2 027 гривень, з 1 липня 2 118 гривень, з 1 грудня 2 218 гривень.

Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, вищезазначені обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що в порушення вказаних принципів цивільного процесу суд не врахував, що згідно із частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повинен становити 1 109 грн. (2 218 грн. : 2), а також помилково не зазначив у рішенні, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач не надав розрахунок свого дійсного щорічного доходу та не надав належних та достовірних доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі відповідачем не надано.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 Верховний зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини».

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, вік, стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі повинен бути збільшений до 1109 грн. щомісяця. Такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам малолітнього сина сторін у справі. є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення. А також необхідно зазначити в судовому рішенні про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, частини 2 статті 182 СК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду й ухвалення нового рішення про задоволення позову про стягнення аліментів частково та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1109 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку з 10 червня 2019 року й до досягнення повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_7 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 890 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2019 року та до досягнення повноліття ІНФОРМАЦІЯ_6 , в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2019 рокузмінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1109 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку з 10 червня 2019 року й до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 890 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2019 року та до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 08 жовтня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік