Ухвала

06 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 385/1020/19

провадження № 61-13752ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пагери Сергія Миколайовича на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року та поставу Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору приєднання (оферти) про надання послуг налаштування аккаунта з рекламною кампанією в соціальній мережі та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору приєднання (оферти) про надання послуг налаштування аккаунта з рекламною кампанією в соціальній мережі та стягнення коштів.

Позов обґрунтовував тим, що між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) укладений договір приєднання послуг налаштування аккаунта з рекламною кампанією в соціальній мережі від 22 грудня 2017 року, умовами якого передбачено гарантований прибуток. Загальна вартість обраного пакету послуг № 1 склала 60 600 грн, які на виконання умов договору позивачем сплачено двома платежами шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 у такому розмірі та порядку: 30 000 грн - 31 травня 2019 року, 30 600 грн - 05 червня 2019 року.

На виконання умов договору, передбаченого в пункті 3.3.1 договору позивач надав відповідачу свої персональні дані про прізвище та ім`я, по батькові, номер телефону, серію та номер паспорта, ідентифікаційний податковий номер. На виконання умов договору, передбаченого у пункті 3.3.6 договору, позивач надав відповідачу доступ до рекламного аккаунта через Тімвьювер (TeamViewer) для перегляду ходу рекламної компанії протягом періоду підтримки і після його закінчення.

Також зазначав, що ним виконано всі зобов`язання передбачені договором в повному обсязі, проте відповідач не виконав своїх зобов`язань за вказаним договором, оскільки товар не відповідає домовленій з відповідачем маржинальності, відповідач не провів належним чином налаштування рекламної кампанії, внаслідок чого позивач не отримав гарантований прибуток, а поніс лише витрати.

Відповідно до умов договору відповідач не надав належних послуг, передбачених у пункті 2.1 договору, що є істотним порушенням виконавцем умов договору, внаслідок чого позивач значною мірою позбавився того, на що розрахував при приєднанні до договору.

Ураховуючи наведене просив суд розірвати договір приєднання (оферти) про надання послуг налаштування аккаунта з рекламною кампанією в соціальній мережі, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь сплачену суму з оплати за договором приєднання (оферти) про надання послуг налаштування аккаунта з рекламною компанією в соціальній мережі у розмірі 60 600 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спір, який виник між сторонами стосується виконання взаємних зобов`язань сторонами за договором, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме договору приєднання (оферти) про надання послуг налаштування аккаунта з рекламною компанією в соціальній мережі шляхом акцептування оферти, розміщеної в мережі Інтернет. Позивач самостійно відмовився від подальшого виконання своїх зобов`язань за договором, відмовившись від запуску рекламних кампаній товарів, які підібрані відповідачем відповідно до умов договору приєднання (оферти) про надання послуг налаштування аккаунта з рекламною кампанією в соціальній мережі та стягнення коштів, що й спричинило неможливість досягнення ним цілей договору. Протягом строку дії договору відповідач не відмовлявся від виконання взятих на себе зобов`язань та ніяким чином не перешкоджав досягненню сторонами цілей договору. Отже, позивач не надав суду переконливих доказів порушення відповідачем істотних умов договору.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ходака В. В. залишено без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновкам суду першої інстанції.

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Пагери С .М., в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у цій справі є розірвання договору приєднання (оферти) про надання послуг налаштування аккаунта з рекламною кампанією в соціальній мережі та стягнення коштів.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.

Доводи касаційної скарги в основному зводяться до непогодження з встановленими обставинами справи та переоцінки доказів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Пагера С. М. подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пагери Сергія Миколайовича на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору приєднання (оферти) про надання послуг налаштування аккаунта з рекламною кампанією в соціальній мережі та стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

О. В. Білоконь

О. В. Ступак