Справа № 154/3106/19 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/400/20 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суд Волинської області від 23 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 17 жовтня 2019 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 квітня 2017 року. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачем. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05.07.2017 вирішено стягнути із відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не сплачує аліменти, які визначені рішенням суду. Станом на 11.10.2019 існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 40511,86 грн. Оскільки відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, тому на підставі ст. 196 СК України просить стягнути із відповідача 79 863 грн пені за прострочення сплати аліментів, за період з 01.07.2018 по 30.09.2019.

Рішенням Володимир-Волинського міського суд Волинської області від 23 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що законодавство покладає на платника аліментів обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти. Невиконання чи неналежне виконання обов`язку по сплаті аліментів за рішенням суду має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності - стягнення пені. Обов`язок утримувати дітей, сплачувати аліменти у визначених законом випадках, а також відповідальність за їх несплату, визначені нормами ст. ст. 180, 181, 196, 197 СК України. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував у даній справі норми п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо стягнення пені, оскільки обов`язок по сплаті аліментів не є правовідношенням у розумінні ст. 509 ЦК України, так як кошти не отримуються в борг від відповідача, а є способом виконання зобов`язання матері утримувати своїх дітей.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що судом першої інстанції підставно застосовано п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказує, що аліменти стягуються з 26.04.2017, заборгованість виникла з липня 2018 року, що підтверджується довідкою виконавчої служби, яка наявна в матеріалах справи. Вказує, що згідно витягу з наказу № 134 від 12.06.2018 вона з 12.06.2018 перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Її дохід становить 860 грн у місяць, що є щомісячною одноразовою допомогою при народженні дитини. Вказує, що вона проходила військову службу по контракту, який закінчився в червні 2018 року, після чого вона його продовжила, що гарантує виплату заборгованості по аліментах після виходу на службу. А тому вважає, що заборгованість по аліментах виникла не з її вини, а у зв`язку з поважними об`єктивними обставинами.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є військовослужбовцем, яка має пільги, визначені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на даний час в Україні є особливий період, тому з урахуванням наведених норм, відповідач звільнений від нарахування та сплати пені за невиконання зобов`язань по сплаті аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачем.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05.07.2017 вирішено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

05.07.2017 Володимир-Волинським міським судом Волинської області виданий виконавчий лист № 2/154/466/17 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Із довідки від 23.01.2020 № 73, виданої начальником Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області вбачається, що станом на 31.12.2019 сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 48 568,27 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Обов`язок, щодо спростування своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладено на відповідача. У Сімейному кодексі України не визначено випадки, коли вина платника аліментів виключається.

За загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач з 29.06.2016 є військовослужбовцем. Дана обставина підтверджується контрактами про проходження військової служби у Збройних Силах України від 29.06.2016 та від 24.06.2019 (а.с. 54-55, 52-53).

Згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач є військовослужбовцем, яка має пільги, визначені вищенаведеним «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», і на даний час в Україні є особливий період, тому з урахуванням наведених норм, відповідач звільнений від нарахування та сплати пені за невиконання зобов`язань по сплаті аліментів.

Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суд Волинської області від 23 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року.

Головуючий

Судді