КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Бондаренко О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 357/1469/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 17 січня 2011 року відповідачка ОСОБА_1 підписала заяву №б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 8200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вказував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач стверджував, що свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.

Також посилався на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, розмір якої станом на 15 грудня 2019 року склав 19 515,49 грн, яка включає в себе тіло кредиту в сумі - 12 624,13 грн (0 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 12 624,13 - заборгованість за простроченим тілом кредиту), заборгованість по нарахованим відсоткам - 0 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 2227,13 грн, пеню - 3258,73 грн, комісію - 0 грн, штрафи: фіксована частина - 500,00 грн, процентна частина - 905,50 грн.

На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_1 вказану заборгованість на свою користь.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року відкрито провадження у справі.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 515,49 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 17 січня 2011 року ОСОБА_1 заповнила бланк Анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» (т.1, а.с. 28) та підписала довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду (т.1. а.с. 29).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач зазначав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» позивач додав до позовної заяви.

Відповідно до п.2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанку», Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

У наданій позивачем анкеті-заяві не вказаний номер картки, яку отримав відповідач, а також умови надання кредиту. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код.

Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17 січня 2011 року не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок.

При цьому, Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 17 січня 2011 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника.

Крім цього, яки видно із матеріалів справи та не заперечується сторонами, 17 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку Універсальна та ПІН, із зазначенням кредитного ліміту 15 000 грн., а отже, почала користуватися картковим рахунком та кредитними коштами.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (картрахунок НОМЕР_1 ) (а.с.99), вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 17 січня 2011 року, 17 січня 2011 року - встановлено кредитний ліміт 0.00 грн., 17 січня 2011 року - збільшено кредитний ліміт 2100 грн., 23.02.2011 року - збільшено кредитний ліміт 2500 грн., 19.03.2011 року - збільшено кредитний ліміт 2900 грн., 20.03.2011 року - встановлення кредитного ліміту 2900 грн., 20.08.2011 року - збільшено кредитний ліміт 7500 грн., 31.01.2017 року - збільшено кредитний ліміт 8200 грн., 21.05.2018 року - зниження кредитного ліміту 2300 грн., 30.06.2019 року - зниження кредитного ліміту 0.00 грн.

У відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу відповідачка зазначала, що вона погашала заборгованість за кредитом, останній платіж в сумі 1110,00 грн. вона здійснила 22 листопада 2017 року, і що після 22 листопада 2017 року в неї відсутня була заборгованість.

Цей факт не спростовується і розрахунком, який банк додав до позову (а.с.24) з якого вбачається, що 22 листопада 2017 року відповідач сплатила 1110,00 грн. і до 08 грудня 2017 року у відповідача взагалі була відсутня заборгованість.

Як вбачається з виписки по основній карті НОМЕР_1 (а.с.100-258) останній раз відповідач користувалася карткою 25 травня 2017 року, а з 08 червня 2017 року по картці DNHEZKF-16B7BME здійснено платіж страхової премії ОСОБА_1 по договору від 07 грудня 2016#ZKF#.

Також, відповідачка вказувала, що з березня 2018 року по лютий 2019 року внесла кошти на рахунок і погасила суму в розмірі 2 638,00 грн.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав суду розрахунки за договором між Приватбанком та ОСОБА_1 №б/н від 17 січня 2011 року.

З наданого розрахунку (а.с.6-26), вбачається, що за договором №б/н від 17 січня 2011 року з 17 січня 2011 року по 30 вересня 2019 року погашено заборгованість за поточним тілом кредиту - 52 235,11 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2 239,12 грн., погашено заборгованість по пені 943,76 грн., заборгованість за тілом кредиту 11 555,20 грн., поточним тілом кредиту - 9 461,02 грн., простроченим тілом кредиту - 2094.18 грн., нарахована пеня за простроченим зобов`язанням 2752,49 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 506,24 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом - 14 813,93 грн., заборгованість за поточними вимогами - 639,93 грн., заборгованість за простроченими вимогами - 2600, 42 грн.

Як видно з розрахунку (а.с.27), заборгованість за договором №б/н від 17 січня 2011 року з 01 жовтня 2019 року по15.12.2019 року становить 19 515 грн. 49 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 12 624 грн. 13 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 12624 грн. 13 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 2227 грн. 13 коп., пені - 3258 грн. 73 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина - 500,00 грн. та штраф процентна складова - 905 грн. 50 коп.

Однак, розрахунок заборгованості, на думку суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки не підтверджується іншими доказами та його правильність неможливо перевірити.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За пунктом 62 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Тому суд першої інстанції надав правильну оцінку доводам позивача щодо обґрунтування заборгованості, оскільки з дослідження змісту наявних у справі документів в розрахунках заборгованості зазначені різні процентні ставки.

Крім цього, суд звернув увагу, що розрахунок заборгованості оформлений не належним чином, в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи та печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 року.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недостатність розрахунку заборгованості як доказу у справі про стягнення заборгованості, оскільки зазначена в ньому інформація не пояснює природу виникнення у відповідача боргу в розмірі 19 515 грн. 49 коп.

Крім того, як вбачається з довідки (а.с.98), між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №б/н, за яким надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 - дата відкриття 17 січня 2011 року, термін дії 12/14; НОМЕР_2 - дата відкриття 04 грудня 2012 року, термін дії 06/16; НОМЕР_3 - дата відкриття 19 серпня 2014 року, термін дії картки 08/18; НОМЕР_3 - дата відкриття 24 березня 2015 року, термін дії картки 08/18.

Тобто, судом встановлено, що строк дії картки НОМЕР_3 закінчився 08/18.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд був позбавлений можливості перевірити, на якій підставі ОСОБА_1 отримала кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості, та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідача. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позивача, оскільки ним не було надано належних та допустимих доказів користування відповідачем кредитними коштами та формування заборгованості у сумі, які просить стягнути позивач.

Твердження апелянта щодо того, що відповідач не довів відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, оцінюються колегією суддів критично, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Посилання апелянта на порушення судом норм матеріального права під час ухвалення рішення відхиляються судом як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності згоди позичальника з умовами кредитування також відхиляються колегією суддів, оскільки відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Посилання апелянта на наявність згоди сторін по розміру відсоткової ставки, пені та штрафів, оскільки відповідач підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначено в тому числі і розмір відсоткової ставки, пені та штрафів, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані. Подаючи позов, банк зазначив, що укладений між сторонами договір включає цілий ряд документів, зокрема: «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Підписання відповідачем фрагментарно одного із документів, а не усіх в цілому не є доказом досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору, про що вказувалося вище і що суперечить ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко