Номер провадження: 22-ц/813/1811/20
Номер справи місцевого суду: 493/1397/19
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомарецкого М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в Балтському відокремленому спеціальному відділенні Північного центру професійної освіти 2-го атестаційного рівня. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач по справі є його рідним батьком, який проживає окремо (а.с 1-5).

18 жовтня 2019 року рішенням Балтського районного суду Одеської області (суддя Ільїніцька О.М.) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено (а.с 24-25). Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на навчання, у розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи з 08.08.2019 року, до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років. Також суд стягнув з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с 24-25).

12 листопада 2019 року канцелярією Балтського районного суду Одеської області було зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення від 18 жовтня 2019 року. На думку апелянта рішення було прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник зазначає, що справу було розглянуто без участі відповідача, тому відповідач був позбавлений можливості надати свої заперечення. На думку скаржника судом не було враховано наступне: відповідач не працює і не отримує доходу, відповідач має грошове зобов`язання у вигляді заборгованості по аліментам в розмірі 18800,51 грн, проживає разом зі своєю матір`ю в її будинку, мати забезпечує його, отримуючи пенсію в розмірі близько 2000 грн на місяць. ОСОБА_1 вважає необґрунтованим вимоги в позовній заяві, про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000 грн щомісячно. Зокрема, апелянт посилається на відсутність будь-яких доказів того, що відповідач має можливість сплачувати саме цю суму аліментів та зазначає, що в процесі розгляду справи не було доведено наявність доходу у відповідача, який дозволив би це зробити. Тому апелянт просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2019 року (а.с 32-42).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 вересня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суд не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог та визначення на користь позивача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи з 08.08.2019 року, до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, досягнувши повноліття, дійсно навчається в Балтському відокремленому спеціальному відділенні Північного центру професійної освіти 2-го атестаційного рівня на денній формі навчання та не знаходиться на державному забезпеченні, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вимогами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , приєднаної до матеріалів справи (а.с.8).

На момент розгляду справи позивач продовжує навчання в Балтському відокремленому спеціальному відділенні Північного центру професійної освіти 2-го атестаційного рівня на денній формі навчання. Термін його навчання розпочався з 01.09.2017 року та триватиме до 30.06.2020 року, позивач не перебуває на державному забезпеченні (а.с.6).

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень СК України, оскільки саме можливість надання матеріальної допомоги батьками є визначеною законом умовою їх обов`язку надання оспорюваного за предметом позову утримання повнолітній дочці, сину, які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років, слід зробити висновок, що позивач звернувшись із відповідним позовом до суду про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 199 СК України повинен був довести наявність у відповідача відповідної можливості надавати матеріальну допомогу.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження власного матеріального становища та витрат, що були ним понесені у зв`язку із продовженням навчання (оплата контракту, проживання у гуртожитку, тощо), також матеріали справи не містять жодних доказів участі матері позивача в його утриманні. Задоволення позовних вимог та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання з ОСОБА_1 , за відсутності відомостей щодо участі матері в утримані ОСОБА_2 , у порушення норм ст. 180 СК України, фактично призведе на покладення тягаря утримання дитини виключно на батька.

Враховуючи викладене, при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції жодна обставина із зазначених у ст. 182 СК Україна встановлена не була.

Також апеляційний суд звертає увагу, що встановлюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, у розмірі 3000 грн, судом першої інстанції взагалі не було наведено жодних підстав для стягнення аліментів саме у такому розмірі.

Щодо посилань апелянта на те, що він ніде не працює, має грошове зобов`язання у вигляді заборгованості по аліментам в розмірі 18 800,51 грн, проживає разом зі своєю матір`ю, яка його забезпечує зі своєї пенсії у розмірі 2000 грн, в її будинку, на підтвердження чого надає відповідні довідки. Апеляційний суд відхиляє наведені доводи апелянта та надані на їх підтвердження довідки виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт зазначає, що ним не було отримано від суду ані ухвали про відкриття, ані копії позовної заяви, що не відповідає матеріалам справи. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи вбачається, що 02.03.2019 року відповідачем засобами поштового зв`язку було отримано ухвалу про відкриття провадження у справі, а також копію позовної заяви. Відзив на позов відповідачем до суду подано не було.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

05.10.2020 року м. Одеса