Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 583/1273/17

провадження № 61-13550св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області у складі судді

Ковальової О. О. від 04 квітня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Хвостика С. Г.,

від 27 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 16 000 доларів США

під 11,5% річних, строком користування до 13 червня 2022 року.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору цього ж дня між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з кожним окремо, були укладені договори поруки.

Крім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору, між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є магазин роздрібної торгівлі та комерційних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 21 квітня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 126 590,60 грн, яка складається із: 60 492,43 грн - тіло кредиту; 405,90 грн - строкова заборгованість за відсотками;

1 414,90 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 1 013,40 грн - комісія; 63 263,97 грн - пеня.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним укладений між нею та банком кредитний договір, договори поруки та іпотеки.

Зустрічний позов мотивовано тим, що при укладенні кредитного договору він, як споживач фінансових послуг, не отримав повної інформації щодо вартості кредиту, типу відсоткової ставки, переліку всіх витрат та вартості послуг з оформлення кредиту та інші обов`язкові умови, які повинні були бути їй роз`ясненні ще до підписання кредитного договору.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним кредитний договір та похідні від нього договори поруки та іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мотивовано тим, що позичальник належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, сплатив заборгованість у повному обсязі. При цьому банк ще у 2009 році використав своє право на дострокове повернення усієї суми заборгованості, надіславши на адресу позичальнику відповідну вимогу, чим змінив строк дії кредитного договору, а тому нарахування ним після 2009 року процентів та пені є безпідставним.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив зі того, що оскільки позичальник був ознайомлений з умовами договору, не заперечував проти них, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін було вільним, будь-яких доказів протилежного позивачем не надано. За кредитним договором позичальник підтвердив, що він до укладення цього договору отримав повну, доступну та вичерпну інформацію в письмовій формі щодо умов надання кредиту, тривалий час виконував умови кредитного договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання реальних наслідків.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 27 червня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову банку.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наданому банком розрахунку, відповідно до якого позичальник продовжував сплачувати передбачені умовами кредитного договору платежі та останній вніс 19 квітня 2017 року, тобто після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості, у зв`язку із чим у банку не було підстав для звернення до суду із позовом. Заборгованість відповідачів перед банком становить 126 590,60 грн, а тому її слід стягнути у повному обсязі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 16 000 доларів США під 11,5% річних, строком користування

до 13 червня 2022 року.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору цього ж дня між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з кожним окремо, були укладені договори поруки.

Крім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору, між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є магазин роздрібної торгівлі та комерційних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

29 травня 2009 року банк надіслав на адресу позичальника ОСОБА_1 вимогу про повернення протягом 10 днів з дня отримання цієї вимоги усієї суми заборгованості, яка станом на 28 травня 2009 року складала

12 366,33 доларів США та 2 177,94 грн.

Відповідно до наданого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розрахунку, станом на 21 квітня 2017 року у позичальника перед банком утворилася заборгованість у розмірі 126 590,60 грн, яка складається із: 60 492,43 грн - тіло кредиту; 405,90 грн - строкова заборгованість за відсотками;

1 414,90 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 1 013,40 грн - комісія; 63 263,97 грн - пеня (за період з 15 січня по 21 квітня 2017 року).

Позиція Верховного Суду

Оскільки судові рішення в частині вирішення зустрічного позову

ОСОБА_1 не оскаржуються, то відповідно до статті 400 ЦПК України їх законність в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтями 526, 529 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 13 червня 2022 року, однак 29 травня 2009 року банк надіслав позичальнику вимогу про повернення протягом десяти днів усієї суми кредитної заборгованості, що свідчить про зміну банком строку виконання зобов`язанняз 13 червня 2022 року на 08 червня 2009 року.

Тобто, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» використало згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.4 кредитного договору право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом направлення зазначеної вимоги.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Встановивши строк виконання зобов`язань 08 червня 2009 року, банк продовжував нараховувати проценти та пеню після цієї дати, про що свідчить розрахунок заборгованості, у якому зазначені платежі нараховувались до

21 квітня 2017 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що наявність вимоги банку про дострокове повернення всієї суми заборгованості, яке боржником не виконано, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором,

а отже, строк дії договору змінився в даному випадку на 08 червня 2009 року та вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що банк правомірно нараховував проценти та пеню після 08 червня 2009 року є безпідставними, а тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позову в цій частині. При цьому сплата позичальником щомісячних платежів після 08 червня 2009 року не свідчить про те, що строк дії кредитного договору не змінився.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак на підставі частини другої статті 625 ЦК України ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» вимоги не заявлялися.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відмовляючи у задоволенні позову банку про стягнення тіла кредиту у розміру 60 492,43 грн, а також процентів, розрахованих до 08 червня

2009 року, суди правильно виходили із того, що позичальник погасив вказану заборгованість у повному обсязі.

Так, суд апеляційної інстанції, надав належну оцінку наданому банком розрахунку, а також висновку судово-економічної експертизи від 31 травня 2018 року, відповідно до яких починаючи з 10 червня 2009 року по

21 квітня 2017 року на погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 було сплачено 14 277,70 доларів США, (а. с. 6-16 т. 1,

а. с. 55-131 т. 4).

Доказів, що банк не отримав цих коштів, не надано.

Отже, виходячи із розміру заборгованості, яка була визначена банком на власний розсуд у надісланій на адресу позичальника вимозі

(12 366,33 доларів США та 2 177,94 грн), суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що на час звернення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до суду із цим позовом, заборгованість за кредитним договором відсутня, а тому позовні вимоги банку є безпідставними.

Доводи касаційної скарги про наявність заборгованості спростовуються вищевикладеним та зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 27 червня

2019 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта