КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №760/27860/19

07 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соломянського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Букіної О.М., за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути заборгованість за Договором № 190330-859-9 від 30.03.2019 року у розмірі 29 940,00 грн. (7000,00 грн. заборгованості за кредитом та 22 940,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом) та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню грошових коштів у вигляді фінансового Кредиту на умовах строковості, зворотності, платності.

30.03.2019 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір № 190330-859-9 відповідно до якого, позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 7 000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Зазначає, що даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав, у зв`язку із чим станом на 16 серпня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 29 940,00 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість за договором № 190330-859-9 від 30.03.2019 у розмірі 29 940,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Соломянського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що договір від 30.03.2019 року № 190330-859-9 вона не підписувала, тому ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» не було надано доказів укладення відповідного договору, надана позивачем копія договору не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки товариством було порушено порядок укладення між сторонами договору.

Вказувала на те, що заявлена позивачем сума заборгованості, що на його думку підлягає стягненню з відповідача не доведена належними та допустимими доказами.

Звертала увагу суду, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилалася на те, що позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки в ній не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» адвокат Свистович Роман Степанович просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» здійснює свою діяльність відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №898 виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі Розпорядження № 1826 від 18.05.2017 та має право надавати грошові кошти у позику на умовах фінансового кредиту.

30 березня 2019 року між сторонами був укладений договір позики № 190330-859-9, відповідно до умов якого відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» був наданий кредит у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів.

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

На підтвердження укладення договору № 190330-859-9 від 30.03.2019 року позивачем надано послідовність укладення даного договору із якої вбачається, що 30.03.2019 року о 10:07:19 відповідачем здійснено авторизацію в особистому кабінеті на сайті веб-сайті позивача https://monetka.com.ua, обрано параметри кредиту: сума кредиту 7 000 грн. та строк 30 днів після чого надіслано запит щодо можливості отримання кредиту шляхом натискання на посилання «Отримати кредит». 30.03.2019 10:09:53 відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування після чого на фінансовий номер телефону НОМЕР_2 був надісланий одноразовий ідентифікатор: «Для подтверждения согласия с условиями Договора введите 401865». 30.03.2019 року о 10:10:04 відповідачем введено одноразовий ідентифікатор 401865 та акцептовано пропозицію укласти кредитний договір. Позичальнику надіслане повідомлення про підписання кредитного договору: «Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer 190330-859-9, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta» (а.с. 4).

Проте, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не підписувала договір є безпідставними, оскільки законом передбачено можливість підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором. Законом не визначено обов`язковість підписання електронного правочину електронним цифровим підписом.

Крім того, на момент укладення між сторонами договору № 190330-859-9 від 30.03.2019 року Закон України «Про електронний цифровий підпис» втратив свою чинність.

З огляду на викладене вище, встановивши, що відповідач підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення договору № 190330-859-9 від 30.03.2019 узгоджується із ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань утворилася заборгованість в сумі 29 940 грн., яка складається: заборгованість по кредиту 7 000 грн., заборгованість по нарахованих процентам за період з 30.03.2019 року по 29.04.2019 року за процентною ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом у розмірі 3 150 грн., заборгованість по нарахованих процентам за період з 30.04.2019 року по 07.08.2019 року за процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом у розмірі 19 790 грн., на підтвердження наявності такої заборгованості надано її розрахунок.

Відповідачем свого розрахунку заборгованості та доказів на підтвердження виконання зобов`язання до суду не надано.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, врахувавши, що відповідач не спростував належними доказами дійшов правильного висновку про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 29 940,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заявлені суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, враховуючи наступне.

На виконання умов договору № 190330-859-9 від 30.03.2019 позивачем перераховано на картку відповідача НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 7 000 грн., що підтверджується копією чеку від 30.03.2019 про проведення переказу, листом АТ «Таксомбанк» від 24.09.2019 № 19148147 про проведення переказу.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору.

Згідно п. 3.3 Договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 Договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,0 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожень день користування кредитом понад встановлений строк.

У пункті 6 договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позикодавця.

Сума заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом за період з 30.03.2019 року по 29.04.2019 року за процентною ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом становить 3 150 грн.; сума заборгованості по нарахованих процентам за період з 30.04.2019 року по 07.08.2019 року за процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом 21 000 грн.

Як вбачається із розрахунку позивача, відповідачем 03.05.2019 року здійснено платіж у сумі 1 210 грн. на погашення заборгованості, а тому сума заборгованості по нарахованих процентам за період з 30.04.2019 року по 07.08.2019 року за процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом становить 19 790 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не спростував надиний позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей Закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, а з вимогами про визнання положень договору недійсними, з підстав визначених Законом України «Про захист прав споживачів» відповідачка не зверталася.

Посилання в апеляційної скарзі на те, що позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки в ній не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки наявність чи відсутність в позові таких відомостей не позбавляє суд можливості розглянути справу по суті.

Крім того, відсутність у позові таких відомостей не призвело до ухвалення незаконного та/або необґрунтованого рішення у справі.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу та у додаткових поясненнях до відзиву, представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» адвокат Свистович Роман Степанович просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду апеляційної інстанції копію договору про надання правової допомоги № 25/02/2020-01 від 25.02.2020 року, копію акту виконаних робіт № 5 від 11.08.2020 року.

З копії акту виконаних робіт № 5 від 11.08.2020 року вбачається, що заявленими послугами є: 1) письмова консультація, що стосується запропонованої адвокатом стратегії захисту прав ТОВ «Фінансова компанія «Фіннас Інновація» та наявної судової практики у аналогічних справах в апеляційному оскарженні судових рішень. Роз`яснення з правових питань, що стосуються апеляційної скарги ОСОБА_1 ; 2). складання тексту відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року по справі № 760/27860/19.

Вартість наданих послуг становить 15 000,00 грн. (5 000,00 грн. - письмова консультація та 10 000,00 грн. - написання відзиву на апеляційну скаргу).

Відповідачем не подано будь-яких заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат, колегія суддів враховує наступне.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодиннаоплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорарувраховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витраченийадвокатом час.

За змістом п. 4.1 договору про надання правової допомоги №25/02/2020-01 від 25 лютого 2020 року клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у відповідному розмірі (порядку, строках на умовах) згідно додаткової угоди до цього договору, що є невід`ємним додатком до даного договору або на підставі акту виконаних робіт, протягом трьох днів після виставлення адвокатським бюро рахунку по акту виконаних робіт.

У додатковій постановівід 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовуєЄвропейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: