Провадження номер № 2/0186/172/20
Справа № 186/181/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м.Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області - Янжула С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики,

ВСТАНОВИЛА:

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 листопада 2011 року надав грошову позику ОСОБА_2 в розмірі 10 000,00 гривень і на підтвердження цього він власноруч написав розписку, вказавши умови та строки повернення коштів, а саме: зобов`язався повернути гроші в сумі 10 000,00 гривень в строк до 21 вересня 2012 року з виплатою процентів згідно домовленості, щомісячно з тілом боргу.

21 червня 2012 року надав грошову позику ОСОБА_2 в розмірі 10 000,00 гривень і на підтвердження цього він власноруч написав розписку, вказавши умови та строки повернення коштів, а саме: зобов`язався повернути гроші в сумі 10 000,00 гривень в строк до 21 квітня 2013 року.

Гроші отримав у повному обсязі, розписки написані ним особисто. Кошти надавалися відповідачу для задоволення власних потреб. Так як умови зобов`язання не виконувались відповідачем, він змушений був звернутися до суду і 02 жовтня 2014 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області вирішив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість в розмірі 20 000,00 гривень згідно розписок, складених на підтвердження позики та в рахунок повернення судових витрат у справі - 243,60 гривень, а всього стягнуто 20 243,60 гривень. На день звернення з даною позовною заявою, судове рішення від 02 жовтня 2014 року в справі № 186/1375/14-ц - не виконане. За цей час, станом на 24 квітня 2019 року, через примусове виконання (ВП № 45179196), була повернута сума - 3 175,43 гривень.

В квітні 2019 року він звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат, процентів за користування грошима та 3% річних від простроченої суми позики, провівши розрахунок по кожній стягнутій та повернутій грошовій сумі, але суд першої інстанції вирішив, що оскільки рішенням суду від 02 жовтня 2014 року стягнута грошова сума за двома позиками, то і сума, що підлягає стягненню повинна ділитися навпіл, тобто по 50/50 по кожній позиці. Суд апеляційної інстанції залишив вказане рішення суду без змін. Тому, змушений звертатися з даним позовом за цей же період.

Відповідно до розписки по позиці від 21 листопада 2011 року, позика в розмірі 10 000 гривень повинна бути повернута до 21 вересня 2012 року, а за розпискою від 21 червня 2012 року борг в розмірі 10 000 гривень - до 21 квітня 2013 року.

До суду з позовом про стягнення суми позики (без процентів, інфляційних втрат і т.д.) до боржника ОСОБА_2 він звернувся 19 вересня 2014 року і позов було задоволено.

Для того, щоб не звертатися щомісячно до суду після кожного стягнення якоїсь частини боргу з відповідача на його користь, стосовно інфляційних втрат (сум), він в даному позові провів розрахунок інфляційних втрат на суми, які було стягнуто з боржника за період з травня 2016 року по березень 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Сума інфляційних втрат на прострочені, але виплачені суми з квітня 2013 року по грудень 2019 року включно. Станом на 01 травня 2013 року сума неповернутої позики становить 10 000 гривень. Індекс інфляції з 01 травня 2013 року (дати повернення позики від 21 червня 2012 року) по травень 2016 року (дата зарахування державним виконавцем стягнутої в примусовому порядку першої суми в розмірі 53,22 гривень:2 = 26,61 гривень, в рахунок повернення позики, згідно розписки від 21 червня 2012 року) становить - 1,901.

Враховуючи, що позика від 21 червня 2012 року повинна була бути повернута в квітні 2013 року, але перша сума в розмірі 26,61 гривень (1/2 від 53,22 гривень) перерахована лише у травні 2016 року, йому нанесено матеріальні збитки (інфляційні втрати).

Інфляційні втрати на прострочені, стягнуті в примусовому порядку кошти, в рахунок погашення заборгованості за позикою від 21 червня 2012 року становлять 4 198,63 гривень.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 243,60 гривень, який не повернуто і також підлягає розрахунку на інфляційне збільшення, згідно ч.2 ст.625 ЦК України (за весь час прострочення).

Індекс інфляції х жовтня 2014 року (дата ухвалення судового рішення) по грудень 2019 року - 2,2498, коефіцієнт для розрахунку - 1,2498.

Інфляційне збільшення судового збору, стягнутого рішенням суду:243,60 х 1,2498 = 304,45 гривень.

3% річних від простроченої суми за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, в межах позовної давності, з урахуванням того, що заборгованість за позикою від 21 червня 2012 року, станом на 01 січня 2017 року становить 9 946,78 (10 000 - 212,88) гривень, 3% становить 880,84 гривень.

Розрахунок 3% річних за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року в межах позовної давності, з урахуванням того, що заборгованість за рішенням суду - стягнення судового збору, станом на 01 січня 2017 року становить - 243,60 гривень, 3% становить 21,92 гривню.

Проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування коштами. Сума позики та дата 10 000 гривень, 21 червня 2012 року. Щомісячна плата за користування грошима (позикою) - облікова ставка НБУ. Кількість місяців в розрахунковому періоді: з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2019 року - 90. Сума, що підлягає стягненню за період з березня 2012 року по 25 квітня 2019 року - 9 278,38 гривень. В межах позовної давності з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2019 року - 4 585,18 гривень.

Пеня - 1% від суми боргу, в межах строку позовної давності, одного року: 1 000 гривень.

Загальна сума, що підлягає стягненню: 10 991,02 гривень. Зменшив суму, що підлягає стягненню до 5 000 гривень.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 5 000,00 гривень, судовий збір 840,80 гривень, витрати, пов`язані із прибуттям до суду (переїздом до іншого населеного пункту) 666,90 гривень та компенсацію за відрив від звичайних занять (пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати) 708,45 гривень та постановити окрему ухвалу в зв`язку з систематичним порушенням законодавства України державними особами, боржником, направивши її за належністю.

Відповідно до ст.274 ЦПК України справу розглянуто у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, в зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, вважаю за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходжу до наступного.

Дійсно, відповідач по справі ОСОБА_2 21 листопада 2011 року отримав від позивача ОСОБА_1 в борг гроші в сумі 10 000 гривень, які зобов`язався повернути в строк до 21 вересня 2012 року, зі сплатою процентів згідно домовленості, щомісячно з тілом боргу.

Також, відповідач по справі ОСОБА_2 21 червня 2012 року отримав від позивача ОСОБА_1 в борг гроші в сумі 10 000 гривень, які зобов`язався повернути в строк до 21 квітня 2013 року, що підтверджується власноруч написаними розписками від 21 грудня 2011 року та 21 червня 2012 року відповідно.

Оскільки, відповідач суму позики не повертав, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення позики.

У зв`язку з неповерненням позики, 19 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення суми позики -10 000,00 та 10 000,00 гривень, всього 20 000,00 гривень по цих двох розписках. Позовних вимог про стягнення процентів, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми ОСОБА_1 не заявляв.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 20 000 гривень, згідно розписок, складених на підтвердження позики та в рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 243,60 гривень, а всього 20 243,60 гривень.

Рішення ніким не оскаржувалося та 14 жовтня 2014 року набрало законної сили.

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Розрахунки інфляційних втрат, % за користування грошима та 3% річних від простроченої суми позики здійснені позивачем за договором позики від 21 червня 2012 року на суму боргу 10 000,00 гривень.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що позов підлягає частковому задоволенню.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Позивач свої зобов`язання за договорами позики виконав, надавши відповідачу суму боргу 10 000,00 гривень 21 червня 2012 року в строк до 21 квітня 2013 року.

Відповідач взятих на себе зобов`язань за договорами належним чином не виконав, не сплативши процентів за користування коштами, не повернувши чергових сум отриманого боргу та не погасивши всієї суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили строк дії договору - до 21 квітня 2013 року.

Про порушене право позивач дізнався 21 квітня 2013 року, оскільки саме ця дати є кінцевим строком повернення позики відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, основною умовою для застосування строків позовної давності є заява сторони у спорі, а, оскільки відповідачем про застосування строків позовної давності не заявлено, суд вирішує спір згідно заявлених позивачем позовних вимог у зазначені ним періоди.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором позики від 21 червня 2012 року.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна позиція міститься в правовому висновку /п. 89-91 Постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/Великої Палати Верховного Суду.

Позивач просить стягнути проценти за позикою за вказаним договором за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, в межах строку позовної давності, в розмірі 4 585,18 гривень за обліковою ставкою НБУ.

Враховуючи що строк користування позикою за договором від 21 червня 2012 року сплив 21 квітня 2013 року, нарахування позивачем після цієї дати процентів є неправомірним, а тому у задоволені позовних вимог про стягнення процентів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року в сумі 4 585,18 гривень, слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, за договором позики від 21 червня 2012 року, за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, в межах позовної давності, суд вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року, залишеним без змін Дніпровським апеляційним судом, підтверджується, що судом стягнуто суми інфляційних втрат, процентів за користування грошима та три проценти річних від простроченої суми позики за розпискою від 21 листопада 2011 року, тобто для розрахунку застосовано суми, стягнуті з відповідача на користь позивача за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року (яким стягнуто борг за двома договорами позики від 21 листопада 2011 року та від 21 червня 2012 року), поділені навпіл, за кожною розпискою відповідно.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.

Згідно довідки Першотравенського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро) від 29 січня 2020 року відповідачем сплачено станом на 01 січня 2017 року 425,76 гривень заборгованості за двома договорами позики, борги по яких в розмірі по 10 000,00 гривень стягнуто одним судовим рішенням від 02 жовтня 2014 року на суму 20 000,00 гривень. Таким чином, на погашення боргу за одним договором позики від 21 червня 2012 року (межі позовних вимог позивача) зараховано 212,88 гривень (425,76 : 2).

Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 9 787,12 гривень (10 000,00 гривень борг - 212,88 гривень сплачених відповідачем) за договором позики від 21 червня 2012 року (в межах позовних вимог позивача), помноженого на кількість днів прострочення - 1 095 днів, помноженого на 3%, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Тобто, 9 787,12 гривень х 1 095 днів х 3 : 100 : 365 = 880,84 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В частині позивних вимог про стягнення нарахованого позивачем встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за договором позики від 21 червня 2012 року (в межах позовних вимог), суд приходить до наступного.

Як вже зазначалося, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивач просить суд стягнути 4 198,63 гривень інфляції з травня 2016 року по квітень 2019 року.

Інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Станом на 01 травня 2013 року сума неповернутої позики за договором від 21 червня 2012 року становить 10 000,00 гривень.

Відповідно до ксерокопії листа №5559 від 29 січня 2020 року Першотравенського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро) встановлено, що з по виконавчому провадженню №45179196 по виконавчому листу №186/1375/14-ц від 02 жовтня 2014 року стягувалось по 53,22 гривні за період з 24 травня 2016 року по 24 квітня 2018 року щомісячно, 25 квітня 2018 року стягнуто 126,90 гривень, 13 червня 2018 року 76,17 гривень, 09 липня 2018 року 76,17 гривень, 27 серпня 2018 року 76,17 гривень, 25 вересня 2018 року 203,98 гривень, 29 жовтня 2018 року 163,19 гривень, 29 листопада 2018 року 203,99 гривень, 07 грудня 2018 року 203,08 гривень, 11 січня 2019 року 203,99 гривень, 31 січня 2019 року 55,53 гривень, 08 лютого 2019 року 254,49 гривень, 11 березня 2019 року - 254,49 гривень, з 08 квітня 2019 року по 08 жовтня 2019 року по 254,47 гривень, 11 листопада 2019 року - 169,65 гривень та 11 грудня 2019 року - 203,99 гривень.

Ці стягнення проводилися державним виконавцем за виконавчим листом №186/1375/14-ц, згідно якого рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року стягнуто загальну суму боргу - 20 000,00 гривень згідно двох розписок від 21 листопада 2011 року та від 21 червня 2012 року по 10 000,00 гривень.

Позивач просить стягнути інфляційні втрати за договором позики лише від 21 червня 2012 року.

Оскільки суми основного боргу відповідача перед позивачем за двома вказаними договорами позики рівні (по 10 000,00 гривень), то і суми стягнутих у примусовому порядку коштів на погашення боргу є рівними, а тому стягнуті державним виконавцем у примусовому порядку суми грошових коштів за даним виконавчим провадженням слід ділити навпіл для розрахунку інфляційних втрат за договором позики від 21 червня 2012 року.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

Збитки від інфляції = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Враховуючи те, що позика повинна бути повернута 21 квітня 2013 року, але перша сума в розмірі 26,61 (53,22 гривні стягнуті державним виконавцем на виконання виконавчого провадження по двох боргових розписках : 2), перерахована позивачу лише 24 травня 2016 року, розрахунок інфляційних втрат:

26,61 грн сума боргу повернута 24 травня 2016 року, інфляційні втрати: 21,62 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 10 червня 2016 року, інфляційні втрати: 21,62 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 08 липня 2016 року, інфляційні втрати: 21,52 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 30 серпня 2016 року, інфляційні втрати: 21,33 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 14 вересня 2016 року, інфляційні втрати: 21,33 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 07 жовтня 2016 року, інфляційні втрати: 22,19 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 09 листопада 2016 року, інфляційні втрати: 23,56 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 14 грудня 2016 року, інфляційні втрати: 24,46 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 01 лютого 2017 року, інфляційні втрати: 25,03 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 02 березня 2017 року, інфляційні втрати: 25,54 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 15 березня 2017 року, інфляційні втрати: 26,48 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 11 квітня 2017 року, інфляційні втрати: 26,48 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 18 травня 2017 року, інфляційні втрати: 27,66 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 09 червня 2017 року, інфляційні втрати: 27,66 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 13 липня 2017 року, інфляційні втрати: 28,52 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 06 вересня 2017 року, інфляційні втрати: 28,58 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 20 вересня 2017 року, інфляційні втрати: 29,68 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 11 жовтня 2017 року, інфляційні втрати: 29,68 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 29 листопада 2017 року, інфляційні втрати: 30,87 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 22 грудня 2017 року, інфляційні втрати: 30,87 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 19 січня 2018 року, інфляційні втрати: 31,73 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 15 лютого 2018 року, інфляційні втрати: 32,26 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 14 березня 2018 року, інфляційні втрати: 32,26 гривень;

26,61 грн сума боргу повернута 24 квітня 2018 року, інфляційні втрати: 33,38 гривень;

63,45 грн сума боргу повернута 25 квітня 2018 року, інфляційні втрати: 79,59 гривень;

26,68 грн сума боргу повернута 10 травня 2018 року, інфляційні втрати: 33,47 гривень;

38,09 грн сума боргу повернута 13 червня 2018 року, інфляційні втрати: 47,78 гривень;

38,09 грн сума боргу повернута 09 липня 2018 року, інфляційні втрати: 47,78 гривень;

38,09 грн сума боргу повернута 27 серпня 2018 року, інфляційні втрати: 47,18 гривень;

101,99 грн сума боргу повернута 25 вересня 2018 року, інфляційні втрати: 130,67 гривень;

81,60 грн сума боргу повернута 29 жовтня 2018 року, інфляційні втрати: 107,71 гривень;

102,00 грн сума боргу повернута 29 листопада 2018 року, інфляційні втрати: 137,96 гривень;

101,54 грн сума боргу повернута 07 грудня 2018 року, інфляційні втрати: 137,73 гривень;

102,00 грн сума боргу повернута 11 січня 2019 року, інфляційні втрати: 137,96 гривень;

27,77 грн сума боргу повернута 31 січня 2019 року, інфляційні втрати: 38,21 гривень;

127,25 грн сума боргу повернута 08 лютого 2019 року, інфляційні втрати: 175,10 гривень;

127,25 грн сума боргу повернута 11 березня 2019 року, інфляційні втрати: 176,61 гривень;

127,24 грн сума боргу повернута 08 квітня 2019 року, інфляційні втрати: 179,33 гривень;

127,24 грн сума боргу повернута 24 квітня 2019 року, інфляційні втрати: 182,40 гривень;

127,24 грн сума боргу повернута 08 травня 2019 року, інфляційні втрати: 182,40 гривень;

127,24 грн сума боргу повернута 11 червня 2019 року, інфляційні втрати: 184,56 гривень;

127,24 грн сума боргу повернута 08 липня 2019 року, інфляційні втрати: 183,00 гривень;

127,24 грн сума боргу повернута 27 серпня 2019 року, інфляційні втрати: 180,21 гривень;

127,24 грн сума боргу повернута 09 вересня 2019 року, інфляційні втрати: 180,21 гривень;

127,24 грн сума боргу повернута 08 жовтня 2019 року, інфляційні втрати: 182,36 гривень;

84,83 грн сума боргу повернута 11 листопада 2019 року, інфляційні втрати: 123,03 гривень;

102,00 грн сума боргу повернута 11 грудня 2019 року, інфляційні втрати: 148,18 гривень;

Інфляційні втрати на прострочені, стягнуті в примусовому порядку, кошти, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21 червня 2012 року, за період з квітня 2013 року по грудень 2019 року включно, становлять: 3 667,74 гривень.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені - 1% від суми боргу в межах строку позовної давності, одного року: 1 000 гривень, суд приходить до наступного.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги ст.ст.549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Отже, позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Вказані висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18.

Згідно ст.ст.546-549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Оскільки договір позики, укладений між сторонами 21 червня 2012 року, не містить умов про забезпечення виконання зобов`язання відповідача перед позивачем (стягнення неустойки), то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення індексу інфляції з жовтня 2014 року по грудень 2020 року в сумі 304,45 гривень та 3% річних за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року в сумі 21,92 гривні - за стягнутий рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року судовий збір по справі в розмірі 243,60 гривень, вважаю, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому, важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12). Зобов`язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.).

Разом з тим не є грошовими зобов`язання, в яких грошові знаки використовуються не в якості засобу погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов`язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов`язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін. З огляду на це, положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до зазначених відносин.

Оскільки судові витрати по справі не є грошовим зобов`язанням відповідача перед позивачем по договору позики, в розумінні ст.625 ЦК України, вказані позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому судових витрат по справі суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень, ціна позову 5 000,00 гривень. Його позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 4 548,58 гривень, що становить 91% від ціни позову, тому стягненню з відповідача на його користь підлягає сума судового збору пропорційна задоволеній частині позовних вимог - 764,40 гривень (91% від сплаченої суми судового збору). Решту судового збору слід залишити за позивачем.

В задоволенні решти вимог про відшкодування судових витрат (пов`язаних із прибуттям до суду та компенсації за відрив від звичайних занять), слід відмовити, оскільки справу розглянуто без виклику сторін - в письмовому провадженні, тобто позивач не приймав участі в розгляді справи, а тому додаткових судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, не поніс.

Що стосується позовних вимог про постановлення окремої ухвали в зв`язку із систематичним порушенням законодавства України, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки вказані вимоги не є позовними вимогами, кримінального правопорушення під час розгляду даної справи не виявлено, а у разі дійсної наявності його ознак, особа має звернутись до органів поліції у встановленому законом порядку. Також, позивачем не доведено в чому саме полягає систематичне порушення законодавства та з боку яких державних осіб.

Керуючись ст.ст.549,550,551,610,611,625, 1048,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264-265 ЦПК України, - суддя

УХВАЛИЛА:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат за період з квітня 2013 року по грудень 2019 року в розмірі 3 667 (трьох тисяч шестиста шістдесяти семи) гривень 74 копійок та три проценти річних за договором позики від 21 червня 2012 року, нарахованих за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року включно, в розмірі 880 (восьмиста вісімдесяти) гривень 84 копійок, а всього стягнути 4 548 (чотири тисячі п`ятсот сорок вісім) гривень 58 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 764 (сімсот шістдесят чотири) гривні 40 копійок судового збору, сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.