КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/497/19 головуючий у І інстанції: Майбоженко А.М.
провадження 22-ц/824/7336/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 14 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обгрунтовано тим, що він є непрацездатним, пенсіонером, розмір пенсії становить близько 3 000 грн., що не забезпечує його необхідним мінімумом для проживання, крім того, тяжко хворіє, потребує постійних витрат на лікування, купує коштовні ліки.

Після перенесеної хвороби у позивача виникла необхідність в наданні сторонньої допомоги.

Зазначив, що відповідач є його повнолітньою донькою з якою у позивача важкі стосунки, часто виникають непорозуміння, спілкуються вони зрідка, інколи дочка допомагає.

З урахуванням зміни позовних вимог, позивач просив стягнути на свою користь:

- додаткові витрати на придбання лікарських засобів у розмірі 5 000 грн. щомісячно, з дати подання позову та довічно;

- додаткові витрати, пов`язані з доглядом за позивачем, які виникли у зв`язку з його тяжкими хворобами і немічністю у розмірі 10 000 грн. щомісячно, з дати подання позову та довічно;

- стягнути з відповідача додаткові витрати, пов`язані з лікуванням позивача у період з 09 серпня 2018 року по 16 листопада 2018 року у розмірі 150 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 14 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26 690 гривень в рахунок відшкодування частини додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, сторони звернулись із апеляційними скаргами, посилаючись на порушенням місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, як на підставу для стягнення із позивача додаткових витрат посилається на те, що необхідність застосування лікарських засобів підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Зауважує, що позивач не має власного житла, являється тяжко хворим та потребує максимального догляду.

Вказує, що місцевий суд неправомірно зменшив розмір витрат пов`язаних із лікуванням, врахувавши участь у лікуванні сестри позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що її обов`язок в утриманні батька не є абсолютним.

Зазначає, що ОСОБА_1 не потребує матеріальної допомоги, має достатні збереження, а своє житло відчужив шляхом укладення договору дарування на користь своєї рідної сестри.

Зауважує, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили його потребу у постійному сторонньому догляді виключно шляхом отримання послуг у пансіонаті, де наразі перебуває позивач.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що позивач не міг отримати медичну допомогу у комунальній некомерційній лікарні безкоштовно, де перебував спочатку, тому не вбачає необхідності у зверненні саме до приватного медичного закладу.

З огляду на зазначене вважає, що рішення в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу позивача вказує, що перебування позивача на лікуванні в ДП «МЕДБУД» відповідала його інтересам, забезпечувала його право на охорону здоров`я та було обґрунтованим з точки зору збереження життя, а тому доводи відповідача вважає необґрунтованими.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтвердив позицію викладену в апеляційній скарзі та виступив проти задоволення скарги відповідача.

Інші належним чином повідомлені сторони не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а ОСОБА_2 задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що тяжкі хвороби, на які хворіє позивач, призвели до того, що він потребує матеріальної допомоги, в тому числі від повнолітньої доньки, яка не має підстав для звільнення від виконання її обов`язку.

Колегія суддів погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є єдиною донькою позивача. Шлюб з її матір`ю розірваний і позивач неодружений. Позивач має матір.

09 серпня 2018 року Позивач гостро захворів. Він був спочатку доставлений до Баришевської Центральної районної лікарні. 10 серпня 2018 року Позивачу проведено МРТ головного мозку - виявлені ішемічні вогнища в правій півкулі головного мозку. Цього ж дня, позивач доставлений до стаціонару Дочірнього підприємства Медичне науково-практичне об`єднання «Медбуд» ПрАТ «ХК «Київміськбуд» (далі по тексту - ДП «Медбуд»).

Стаціонарне лікування в неврологічному стаціонарі ДП «Медбуд» позивач проходив двічі.

Вперше, перебував на стаціонарному лікуванні у ДП «Медбуд» у період з 10 серпня 2018 року до 10 вересня 2018 року.

В цей час, йому поставлені діагнози: ЦВХ (цереброваскулярна хвороба): Ішемічний інсульт в басейні правої середньої мозкової артерії (09.08.2018) у вигляді лівобічної гемігплегії, дизартрії на тлі дисцикуляторної гіпертонічної та атеросклеротичної енцефалопатії ІІІ ступеня (діагноз заключний основний); Ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. Постійна форма фібриляції пересердь, тахісистолічний варіант. CHADSVASC-4б. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, 2 ступінь ризик 4 (дуже високий) СН (серцева недостатність) ІІА ст (діагноз заключний клінічний супутній).

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №1440 від 10 вересня 2018 року загальний стан - тяжкий.

Вдруге, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДП «Медбуд» у період з 01 жовтня 2018 року до 05 жовтня 2018 року.

В цей час, йому поставлені діагнози: ЦВХ (цереброваскулярна хвороба): дисцикуляторна гіпертонічна атеросклеротична енцефалопатія ІІ - ІІІ ступенів з вираженим церебрастенічним синдромом. Стан після перенесеного ішемічного інсульту в басейні правої середньої мозкової артерії (09.08.2018) у вигляді плегії лівої руки, глибокого парезу лівої ноги (діагноз заключний клінічний основний), ІХС (Ішемічна хвороба серця): дифузний кардіосклероз. Екстрасистолічна аритмія. Персистуюча форма фібриляції пересердь. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, 2 ст, ризик 4 (дуже високий) СН (серцева недостатність) ІІА ст. Доброякісна гіперплазія простати І - ІІ ступенів (діагноз заключний клінічний супутній).

Окрім вищенаведених тяжких хвороб, позивач понад 10 років страждає гіпертонічною хворобою, про що також зазначено у виписці з медичної картки стаціонарного хворого №1440 від 10 вересня 2018 року.

01 серпня 2018 року лікарем Медичного центру МПП Фірма «Реабілітація» позивачу поставлений діагноз: Двобічний гонартроз ІІ ступеня з формуванням варусної деформації правого колінного суглоба. Обмежений асептичний некроз внутрішнього виростку правої стегнової кістки. Зазначено, що при прогресуванні симптоматики необхідне тотальне протезування правого колінного суглоба.

06 листопада 2018 року Позивач госпіталізований до Київської обласної клінічної лікарні, де перебував на стаціонарному лікуванні до 16 листопада 2018 року.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №65828/658 позивачу поставлений діагноз: Церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, ст.1, р 4. Стан після перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу по типу ішемії (09.08.2018) в басейні правої СМА (середньої мозкової артерії) з глибоким лівобічним геміпарезом до плегії в руці, грубими порушеннями статики та ходи. Дисциркуляторна дисметаболічна енцефалопатія ІІІ ступеня з вестибуло-координаторними порушеннями, вегетативною дисфункцією, когнітивними розладами, мнестичним зниженням, вираженим стійким церебрастенічним синдромом. ІХС: кардіосклероз дифузний і постінфарктний (по даним ЕКГ По задній стінці). Постійна форма ФП (фібриляція передсердь), тахі-нормосистолічний варіант. СН І (сердцева недостатність 1 ступеня). МКХ-Х: І 69.3 (Міжнародний класифікатор хвороб 10: І 69.3 (наслідки інфаркту мозку).

12 травня 2019 року позивач госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні №4 (Пульмонологічне відділення), де перебував на стаціонарному лікуванні до 22 травня 2019 року.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 22 травня 2019 року позивачу поставлений діагноз: Негоспітальна лівостороння нижньодольова пневмонія. ДН (дихальна недостатність) 1 ступеня. ІХС (ішемічна хвороба серця), ФП (фібриляція передсердь) постійна форма, гіпертонічна хвороба 3 ступеня, СН (серцева недостатність) ІІА. Дисциркуляторна дисметаболічна енцефалопатія 3 ступеня.

Згідно виписок з медичної карти хворого, після виписки з стаціонарного лікування позивачу призначені лікарські засоби: Берліприл плюс 10/12,5, Ксарелто 20 мг, Гліятон 400 мг, Серміон 10 мг, Аторіс 20 мг, Кордарон 200 мг, Омнік, Ксефокам 16 мг, Омез 20 мг, Структум. Вартість зазначених медикаментів є значною. Представником позивача розраховано, що середня вартість лікарських препаратів, необхідних позивачу складає близько 4 920 грн. на місяць.

У зв`язку з потребою позивача у сторонньому догляді ним з ТОВ «ЗОЛОТИЙ ВІК УКРАЇНИ» був укладений договір №9105/19П про надання послуг по догляду від 22 травня 2019 року.

Згідно п.2.1 названого договору вартість послуг за календарний місяць складає 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

Серед послуг, які надаються за договором №9105/19П, є - здійснення щоденного та цілодобового візуального спостереження (п.3.4.7 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2018 року ОСОБА_1 відчужив на підставі договору-дарування Ѕ квартири за адресою АДРЕСА_1 . - ОСОБА_3 (т.1 а.с. 83).

ОСОБА_1 перебуває н обліку Управління ПФУ ГУ ПФУ в м.Києві та отримує пенсію за віком (т.1 а.с. 115-116).

Відповідачка ОСОБА_2 згідно договору утримує матір - ОСОБА_4 та сплачує аліменти в розмірі 3000 грн. (т.1 а.с. 69), розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину 2014 року народження(т.1 а.с. 65-66).

Частиною 2 ст.51 Конституції України визначено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

За змістом ст.203 СК України, додатковими витратами на батьків є витрати викликані тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч.1 ст. 202 СК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

За правилами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Згідно з частиною 2 статті 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина батьки матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Зазначеного висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, яка за останні два місяці згідно наявної інформації наданої управлінням ПФУ в м.Києві, складає 3 460,54 грн.

09 жовтня 2018 року та 26 листопада 2018 року позивачем отримано грошові кошти за депозитним договором в АТ «Ощадбанк» у загальному розмірі 69 927,52 грн.

13 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подарував своїй сестрі - ОСОБА_3 Ѕ квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності.

Враховуючи, що позивач має грошові збереження, отримує пенсію, самостійно та безоплатно відчужив своє житло шляхом укладення договору дарування, попри можливість його продажу, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні обставини, які б вказували про необхідність в матеріальній допомозі позивачу, а відтак вимоги про стягнення з ОСОБА_2 щомісячних витрат та витрат понесених позивачем у період хвороби у період з 09 серпня 2018 року по 16 листопада 2018 року колегією суддів відхиляються.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що доказів, які б вказували на безальтернативну необхідність користування позивачем послугами саме Медичного науково-практичного об`єднання «Медбуд» ПрАТ «ХК «Київміськбуд» під час хвороби, матеріали справи не містять, так само відсутні відомості про необхідність прийому лікарських засобів, щодо яких позивач просить стягнути кошти в розмірі 5000 грн. та докази, які б вказували на потребу в постійному сторонньому догляді, шляхом отримання послуг у пансіонаті, де постійно проживає позивач, на який позивач просить стягнути витрати у розмірі 10 000 грн., а також на те, що такий догляд не може здійснюватися в домашніх умовах.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 утримує матір - ОСОБА_4 , розлучена та має неповнолітню дитину.

Враховуючи те, що місцевим судом було не в повній мірі з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи, що судом скасовується рішення місцевого суду, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, апеляційну скаргу

ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 14 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «09» жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: