Постанова

Іменем України

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 754/2756/14-ц

провадження № 61-6195св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа за первісним та зустрічним позовами - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

треті особи за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 19 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 2001 року між нею

та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року було розірвано. Вони

є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що за час перебування у шлюбі ними спільно було придбано майно, яке у добровільному порядку вони поділити не змогли.

Крім того посилалась на те, що з січня 2001 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1 , яку відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації

від 24 липня 2001 року № 1553, було переведено у нежилий фонд.

Зазначала, що вона разом із відповідачем поетапно робили капітальний ремонт з метою облаштування робочого кабінету лікаря-стоматолога,

де відповідач здійснював підприємницьку діяльність, та однієї житлової кімнати де він проживав і на час її звернення до суду із цим позовом. У зв`язку із чим вартість зазначеної квартири збільшилася на суму 768 995,00 грн.

Разом із тим зазначала, що за спільні кошти подружжя було придбано нові офісні та житлові меблі, а також стоматологічне обладнання, загальною вартістю 236 021 грн.

Вважала, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд: визнати об`єктом спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 ;

у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати

за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: легковий автомобіль «Тойота Королла», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний 10 серпня 2007 року; квартиру

АДРЕСА_1 ; стоматологічне обладнання,

що знаходиться у вказаній квартирі, зокрема: 2 стоматологічні установки; рентген апарат; шафа сухо-теплова; стерилізатор паровий; 2 лампи бактерицидні, камера ультрафіолетова; ультразвуковий скалер; компресор; дистилятор води; шафа звукоізоляцій; стілець лікаря; офісні та житлові меблі, що знаходяться у квартирі

АДРЕСА_1 , а саме: 12 стільців офісних; 5 офісних столів; 2 офісних крісел; офісні шафи та вішалки; меблі та техніка в житлову кімнату (ліжко, холодильник, пральна машина, телевізор);

у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати

за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; майно, що знаходиться у вказаній квартирі: на кухні: набір корпусних меблів для кухні у класичному стилі, вбудована варильна поверхня модель

«Ariston КВТ 6412»; вбудована духовка електрична модель «Gorenje В 3575Е»; холодильник двокамерний модель «Sharp SJP47NSL2»; пральна машина, модель «Zanussi ZWP 580»; мікрохвильова піч, модель «Daewoo»; в спальні: ліжко двоспальне, модель «Red Appie Cherru R-8202-33 (180)»; матрац, модель «Vegas 25»; комплект штор, комод; у першій дитячій спальні: шафа для одягу та білизни темно коричневого кольору, ліжко односпальне з натуральної деревини (масив вільхи), модель «Феррарі», матрац, модель «Vegas 25», монітор настільний, модель «LG L I720V3», діагональ 17 дюймів; у другій дитячій спальні: шафа книжкова, модель «Брітекс», ліжко односпальне

з натуральної деревини (масив вільхи), модель «Феррарі», матрац, модель «Vegas 25», комп`ютерний стіл; у житловій кімнаті: комплект ролетних штор закритого типу, кондиціонер, модель «Samsung AQ 12TSBNSER»; у ванній кімнаті: бойлер, моделі «Ariston Ті 50V Slin»;

у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати

за ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором № 10-821/06-2006И,

що станом на 20 лютого 2017 року становить грошову суму 28 900,00 доларів США, що є еквівалентом 782 901, 00 грн. відповідно до курсу Національного банку України (далі - НБУ) та відсотки за користування кредитом

у сумі 8 200,00 доларів США, що є еквівалентом 238 374,00 грн відповідно

до курсу НБУ, що у сумі становить 1 021 275, 00 грн;

стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину сплачених нею особистих коштів

за кредитним договором № 10-821/06-2006И у розмірі 288 198,04 грн;

вирішити питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом

до ОСОБА_1 , треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3

та ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що за час перебування у шлюбі

з ОСОБА_1 ними спільно було придбано майно, яке у добровільному порядку вони поділити не змогли.

Ураховуючи викладене та уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 просив суд виділити йому із спільного сумісного майна у приватну власність, зокрема: легковий автомобіль марки «Тойота Королла», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринковою вартістю 205 659,72 грн; чотирикімнатну квартиру

АДРЕСА_2 та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 у частині позовних вимог щодо визнання квартири

АДРЕСА_3 особистою власністю ОСОБА_1 у зв`язку із відмовою представника позивача від цієї частини позовних вимог закрито.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя

особа - ПАТ «УкрСибанк», про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи:

ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя, у частині вимог зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на рухоме майно, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_2 , а саме: на кухні: варильна поверхня модель «AristonКВТ 6412»; вбудована духовка електрична модель «Gorenje В3575Е»; холодильник двокамерний, модель «SharpSJP47NSL2»; пральна машина, модель «Zanussi ZWR 580»; мікрохвильова піч, модель «Daewoo»; в спальні: ліжко двоспальне; матрац, модель «Vegas25»; комплект штор; комод; у першій дитячій спальні: шафа; ліжко; матрац; системний блок; монітор настільний, модель «LG L I720V3»; у другій дитячій спальні: шафа; ліжко односпальне та матрац; комп`ютерний стіл; у житловій кімнаті: комплект ролетних штор; кондиціонер, модель «Samsung AQ 12TSBNSER»; у ванній кімнаті: бойлер, у зв`язку з відмовою представника позивача за зустрічним позовом від цієї частини позовних вимог закрито.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року

у складі судді Панченко О. М. позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири

АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на офісні та житлові меблі, що знаходяться

у квартирі

АДРЕСА_1 , а саме: 7 стільців офісних; 1 офісного столу; 1 офісного крісла;

1 офісної шафи, двох вішалок, меблі та побутова техніка, яка знаходиться

у житловій кімнаті - холодильник, пральна машина та телевізор; стоматологічне обладнання, що знаходиться у вказаній квартирі, а саме:

2 стоматологічних установки; рентгенівській апарат; шафа сухо-теплова; стерилізатор паровий; дві лампибактерицидні; камера ультрафіолетова; ультразвуковий скалер; компресор; шафа звукоізоляційна; стілець лікаря.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль марки «Тойота Королла», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину легкового автомобіля марки «Тойота Королла», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину легкового автомобіля марки

«Тойота Королла», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири

АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири

АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на майно, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_2 , а саме:

на кухні: набір корпусних меблів для кухні у класичному стилі, розмір довжина 1800х1600 мм, глибина 600х300 мм, висота 850х900 мм; вбудована варильна поверхня модель «Ariston КВТ 6412»; вбудована духовка електрична модель «Gorenje В 3575Е»; холодильник двокамерний модель «Sharp SJP47NSL2»; пральна машина, модель «Zanussi ZWP 580»; мікрохвильова піч, модель «Daewoo». У спальні: ліжко двоспальне, модель «Red Appie Cherru R-8202-33 (180)»; матрац, модель «Vegas 25»; комплект штор, що складається з двох полотнищ штор (розмір 215x250 см) та одного полотна тюлі (розмір 640x250 см); комод з чотирма шухлядами на металевих ніжках, розмір 1300x500x830 мм. У першій дитячій спальні: шафа для одягу

та білизни темно коричневого кольору, розмір: 2120x600x2000 см; ліжко односпальне з натуральної деревини (масив вільхи), модель «Фераррі», розміри 1900x900 см; матрац, модель «Vegas 25», розмір 90x190 см системний блок, модель «Everest 440-07483203»; монітор настільний, модель

«LG L I720V3», діагональ 17 дюймів. У другій дитячій спальні: шафа книжкова, модель «Брітекс», пісочного кольору, розміри 870x400x2050 мм; ліжко односпальне з натуральної деревини (масив вільхи), модель «Феррарі», розміри 1900x900 мм; матрац, модель «Vegas 25», розмір 90x190 см; комп`ютерний стіл кутовий з тумбою одно дверною, бежевого кольору, розмір 1450x650/1150x920 мм. У житловій кімнаті: комплект ролетних штор закритого типу, що складається із трьох полотнищ, розміри 2 полотна: 105x145 см, 1 полотно - 65x145 см; кондиціонер, модель «Samsung AQ 12TSBNSER». У ванній кімнаті: бойлер, моделі «Ariston Ті 50V Slin» об`єм 50 л, габарити 84x35x37.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину сплачених коштів за кредитним договором № 10-821/06-2006И у розмірі 288 198,04 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки квартира

АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Тойота Королла» та квартира

АДРЕСА_2 були придбані за час шлюбу, тому

є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину сплачених коштів за кредитним договором у розмірі 288 198,04 грн, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 у рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, сплачено 576 392,07 грн особистих коштів, тому на підставі частини четвертої статті 65 СК України у ОСОБА_2 виникло зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо відшкодування їй витрат на оплату платежів за кредитом відповідно

до її частки у праві спільної часткової власності.

Разом із тим визнаючи за ОСОБА_2 право власності на офісні та житлові меблі, що знаходяться у квартирі

АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів придбання цих меблів за рахунок спільних сумісних коштів подружжя.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня

2018 року скасовано у частині поділу квартири АДРЕСА_1 та автомобіля «Тойота Королла»,

2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ квартири

АДРЕСА_1 відмовлено.

У порядку поділу майна подружжя автомобіль марки «Тойота Королла»,

2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виділено ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію

за 1/2 частину автомобіля у розмірі 102 829,86 грн припинивши право спільної сумісної власності на автомобіль.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірна квартира

АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 . Докази того,

що вартість спірної квартири збільшилась за рахунок спільних коштів подружжя відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України відсутні, тому суд апеляційної інстанції вважав, що відсутні правові підстави для визнання вказаної квартири об`єктом спільної сумісної власності.

Щодо позовних вимог сторін у справі про визнання за ОСОБА_2 права власності на легковий автомобіль «Тойота Королла», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд першої інстанції, як вважав суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Проте дійшов помилкового висновку щодо визнання за сторонами права власності на 1/2 частку спірного автомобіля за кожним із подружжя.

Суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України, не з`ясував думки ОСОБА_1 щодо передачі автомобіля у власність ОСОБА_2 , не встановив, чи згодна ОСОБА_1 на отримання компенсації вартості її частки у праві власності

на автомобіль, що призвело до неправильного вирішення спору.

Встановивши, що сторони у справі не заперечували у порядку поділу майна подружжя спірного автомобіля виділити ОСОБА_2 , з компенсацією ним ОСОБА_1 1/2 вартості цього автомобіля, тому рішення суду першої інстанції у цій частині, як вважав суд апеляційної інстанції, підлягало скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні

її позовних вимог щодо визнання права спільної власності подружжя

та поділу квартири АДРЕСА_1 та стягнення з неї на користь ОСОБА_2 судових витрат

та в цій частині залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції у іншій частині позовних вимог до суду касаційної інстанції не оскаржена та предметом перегляду не є

(стаття 400 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

із Деснянського районного суду м. Києва.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вважала, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність нею істотного збільшення вартості спірної квартири за час перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов до суду

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 29 липня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували

у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду

м. Києва від 25 квітня 2014 року було розірвано (а. с. 5 т. 1).

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю. О. за реєстровим номером 10341, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 05 грудня 2000 року

за реєстровим номером 3386, ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 6 т.1).

Розпорядженням Київської міської адміністрації від 24 липня 2001 року

№ 1553 переведено, як виняток, жилі приміщення квартири

АДРЕСА_1 , у нежилі (а. с. 7 т. 1).

23 жовтня 2002 року Київська міська державна адміністрація надала

ПП ОСОБА_2 дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт: реконструкція нежитлових приміщень першого поверху/колишньої квартири АДРЕСА_1 ,

під стоматологічний кабінет та благоустрій прилеглої території

(а. с. 84-87 т. 1).

27 жовтня 2005 року Головне управління містобудування, архітектури

та дизайну міського середовища погодило архітектурне рішення проекту документації на реконструкцію нежитлових приміщень першого поверху АДРЕСА_1 . (а. с. 93-103 т.1).

Висновком Київської міської санепідемстанції Міністерства охорони здоров`я України від 31 жовтня 2005 року № 996 було погоджено проект реконструкції нежитлових приміщень першого поверху (колишньої квартири

АДРЕСА_1

(а. с. 141 т. 1).

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 22 вересня 2015 року № 5424/15-42/15870/15871/15-42 встановити вартість ремонтних (будівельних робіт та матеріалів), що були виконані (використані) у квартирі

АДРЕСА_1 неможливо, оскільки витребувана додаткова виконавча документація щодо проведення робіт з реконструкції приміщень вказаної квартири та зміни їх функціонального призначення,

а саме: акти виконаних робіт, акти на приховані роботи та перелік й обсяги матеріалів, застосованих при виконанні ремонтно-будівельних робіт

(у тому числі накладні, товарні чеки у повному обсязі та відомості ресурсів) на дослідження не було надано.

Дійсна (ринкова) вартість квартири № 4 , у стані до проведених робіт

з реконструкції приміщень, у цінах на момент проведення дослідження, складає 992 869,00 грн.

Дійсна (ринкова) вартість нежитлових приміщень (стоматологічного кабінету), що розташовані по АДРЕСА_1 , в цінах та станом на момент проведення дослідження, складає

1 761 864,00 грн (а. с. 147-170 т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника

з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно

до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або

в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно

у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку

про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна

до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді

як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до, та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

При цьому для застосування передбачених частиною першою

статті 62 СК Україниправил, істотне збільшення вартості майна

(у справі, що розглядається - квартири) повинне відбутися саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя,

а не інших чинників (зокрема, загальної зміни цін на ринку нерухомості, інфляційних процесів), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна внаслідок невід`ємних поліпшень, а не придбання у квартиру меблів, побутової техніки тощо, які можуть бути самостійними об`єктами поділу спільного майна.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами

та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується

на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог

ОСОБА_1 щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя

та поділ квартири АДРЕСА_1 та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення, суд апеляційної інстанції, встановивши, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2

до укладення шлюбу із ОСОБА_1 та ураховуючи те, що позивачкою належних та допустимих доказів того, що вартість спірної квартири збільшилась за рахунок спільних коштів подружжя у передбаченому статтями 12, 81 ЦПК України порядку суду не надано, обґрунтовано вважав, що спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.

Доводи касаційної скарги про те, що вартість проведення будівельних робіт у квартирі за час шлюбу підтверджена висновком експерта та іншими доказами не впливає на правильність вирішення справи по суті, оскільки вартість квартири змінюється не лише за рахунок проведеного у ній ремонту, а і за рахунок загальної зміни цін на ринку нерухомості, інфляційних процесів, тощо.

Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника

з висновками суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України

(у редакції, чинній станом на 18 травня 2020 року).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність

та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти,

що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести

до неправильного вирішення справи у цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча

пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення

(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого

2010 року).

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ квартири АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович