Провадження № 2/761/6651/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання неправомірною бездіяльність,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним клопотанням.

Своє клопотання обгрунтовує тим, що звільнений від сплати судового збору, писилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таке посилання є помилковим, оскільки позивач просить визнати бездіяльність АТ «Таскомбанк»неправомірною, а вказані правовідносини не регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Так, ЗУ «Про захист прав споживачів» врегульовані відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 Закону, виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач доказів сплати судового збору не надає, при цьому, просить звільнити його від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2020 року роз`яснено позивачу вимоги щодо сплати судового збору, в разі звернення до суду з позовною заявою немайнового характеру.

Відтак, підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Враховуючи, що будь-яких доказів на підтвердження звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 до суду не надав, відсутні правові підстави для задоволення вказаного клопотання.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 82, 259, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання неправомірною бездіяльність.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: