СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21736/19

пр. № 2/759/1971/20

21 вересня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Грень О.О.

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса листування: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про усунення першкод у користуванні майном шляхом вселення,

встановив:

У листопаді 2019 року представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 та зобов`язати відповідача не чинити перешкод у вільному користуванні житловою кімнатою площею 16,9 кв.м, а також місцями загального користування кухні площею 6,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м, вбиральні (поєднаної) площею 1,1 кв.м, коридору площею 5,7 кв.м.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що між позивачем, відповідачем та покійною дружиною відповідача - ОСОБА_3 - було укладено договір довічного утримання від 16.07.2007, на підставі якого позивач отримала у власність квартиру АДРЕСА_3 . Як вбачається з договору, відповідач передав позивачеві належну йому 1/3 квартири, а покійна ОСОБА_3 - належні їй 2/3 квартири. Позивач отримав квартиру у власність. На відміну від гарних стосунків з нині покійною ОСОБА_3 , стосунки з відповідачем після укладення договору не склалися, він перешкоджав та перешкоджає позивачеві у доступі до квартири, поселив в ній сторонніх осіб, а також розірвав в судовому порядку договір в частині передачі у власність своєї 1/3 частини квартири. Позивач неодноразово намагалася потрапити до квартири, проте, відповідач замінив двері та відмовляється протягом декількох років надати ключі від квартири. Останню спробу позивач здійснила 18.11.2019р., відповідач пропустив її до під`їзду, проте до квартири не допустив, двері не відчинив.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 29.11.2019р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.03.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає за можливим заслухати справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

16.07.2007р. між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання/а.с.4/.

Відповідно до п.1.1 договору відчужувачі передають, а набувач отримує у власність квратиру АДРЕСА_3 та взамін зобов`язується забезпечувати відчужувачів утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.

Судом встановлено, що відповідачу - ОСОБА_2 належить на праві власності 1/3 частина вказаної квартири, а покійній ОСОБА_3 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до технічного паспорту квартира за адресою: АДРЕСА_4 складається з 2 кімнат жилою площею 27,2 кв.м., у тому числі: 1-а кім. - 10,3 кв.м., 2-а кім. - 16,9 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м., ванної кім. 2,2 кв.м, вбиральні - 1,1 кв.м, коридору 5,7 кв.м., вбудованої шафи 1,1 кв.м, лоджією 4,2 кв.м./а.с.6-8/.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_3 /а.с.9/.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2019р. розірвано договір довічного утримання (догляду) від 16.07.2007р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мисан В.І., зареєстрований в реєстрі за № 2118/а.с.11-14/.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_4 .

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до частини першої статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі 204/3945/17).

Судом встановлено, що позивач є співвласником спірної квартири, але не має доступу до неї внаслідок дій відповідача, внаслідок чого вона вимушена була звертатися до поліції та суду.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Враховуючи викладене, суд вважає обгрунтованими твердження позивача щодо перешкод з боку відповідача у її користуванні спірною квартирою, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 358, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення першкод у користуванні майном шляхом вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у квартиру АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловою кімнатою 16,9 кв.м, а також місцями загального користування - кухні площею 6,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,1 кв.м, коридору площею 5,7 кв.м, вбудованою шафи площею 1,1 кв. м. та лоджії площею 4,2 кв.м., що входять до складу квартири АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Н.О. Петренко