Справа № 755/4786/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу,-

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою від 25.03.2020 року з проханням направити її сина ОСОБА_2 на примусове лікування до лікарні Павлова або іншої відповідної лікарні.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2020 р. матеріали заяви були передані в провадження судді Виниченко Л.М.

Вивчивши матеріали заяви та додані до неї додатки, встановлено наступне.

Відповідно заявлених вимог ОСОБА_1 просить направити її сина ОСОБА_2 на примусове лікування до лікарні ім. Павлова або іншої відповідної лікарні, вказуючи на те, що її син перебуває на обліку в психо-неврологічній поліклініці на вул. Миропрільській з 2007 року, три рази лікувався в лікарні ім. Павлова, звідки двічі втікав, добровільно лікуватися її син відмовляється, свого стану він не розуміє, лікар рекомендував примусово покласти її сина на обстеження та лікування.

Підстави звернення, підсудність та порядок розгляду заяви про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку визначено Главою 10 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Заява особи, якій за рішенням суду надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку, або її законного представника про припинення цієї допомоги подається до суду за місцем проживання особи, а про припинення госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 341 ЦПК України, справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги.

Відповідно частин 2, 3 ст. 342 ЦПК України, рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішення про відмову в задоволенні заяви про продовження амбулаторної психіатричної допомоги, продовження госпіталізації, а також рішення про задоволення заяви фізичної особи чи її законного представника є підставою для припинення надання зазначеної примусової психіатричної допомоги.

Отже, аналізуючи наведені норми процесуального права у їх системному взаємозв`язку, слід дійти висновку, що чинним законодавством передбачено право звернення до суду із заявами про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку лише лікарю-психіатру та представнику психіатричного закладу, а у випадках коли за рішенням суду було надано особі психіатричну допомогу у примусовому порядку із заявою про припинення цієї допомоги має право звернутися сама особа відносно якої ухвалювалось судове рішення або законний представник такої особи.

За приписами пункту 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Нормою частини 9 ст. 10 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 за процесуальним статусом не відноситься до сторони в цивільному процесі та учасника справи, відтак правові підстави для розгляду по суті поданої заяви відсутні, а тому керуючись нормою ч. 9 ст. 10; п. 1 ч. 4 ст. 185 УПК України заява підлягає поверненню заявнику, як така, що не підлягає розгляду, оскільки подана не уповноваженим суб`єктом звернення.

При цьому суд також враховує практику Європейського суду з прав людини сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Повернення судом заяви з огляду на підписання її неуповноваженою особою та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду з такою заявою не є обмеженням доступу до суду, оскільки забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі подачі відповідної заяви належним суб`єктом звернення.

Керуючись ст. ст. 10, 185, 353 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу повернути заявнику без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що із заявою про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку мають право звернутися до суду лікар-психіатр або представник психіатричного закладу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя