Справа №748/1374/20
Провадження №2/751/945/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

секретаря судового засідання Клименко К.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОКРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою до ТОВ ««ЦЕНТРОКРЕДИТ» про визнання недійсним кредитного договору № МК - 3-0 від 08.06.2019 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 08.06.2019 року між нею та ТОВ «Центрокредит» було укладено договір про надання кредиту № МК-3-0. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору за Договором кредитодавець надає позичальнику фінансову послугу з наданням коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та у строк:

Згідно з п.1.1.1 Кредитного договору сума кредиту 1000 грн. 00 коп.

Також відповідно до п.1.1.2. Кредитного договору строк платежу 21.06.2019 року, термін користування кредитом 14 календарних днів;

Поряд з цим згідно з п.1.1.3 Кредитного договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,9% в день; річна відсоткова ставка за кредитом складає 693,5%;

Згідно з п.1.1.7 Кредитного договору кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1 п.1.1 Договору шляхом видачі кредитних коштів у касі відділення кредитодавця, а у разі укладення договору в електронній формі на сайті кредитодавця шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, зареєстровану позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим, позивачем у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому позивач змушена була звернутися до суду.

Зазначає, що відповідачем порушено норми встановлені ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст. 11 та ч.5 п.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також абз. 5, 11 п.2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних».

17.08.2020 року ТОВ «Центрокредит» подало до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про надання кредиту №МК-3-0 від 08.06.2019 року, з огляду на наступне.

ТОВ «Центрокредит» надавало фінансові послуги ОСОБА_1 шляхом укладення договору в електронній формі на веб-сайті ТОВ «Центрокредит» https://centro.credit відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджених наказом ТОВ «Центрокредит» № 5 від 12.02.2019 року та у порядку, що передбачений інформаційно-телекомунікаційною системою ТОВ «Центрокредит».

08.06.2019 року ОСОБА_1 зареєструвалася на веб-сайті ТОВ «Центрокредит» та подала заяву на отримання кредиту. За результатами розгляду вказаної заявки ТОВ «Центрокредит» було погоджено ОСОБА_1 кредит на суму 1000,00 грн.

ОСОБА_1 ознайомилася з офертою та прийняла її, шляхом вчинення вищевказаних дій, за результатами яких між ТОВ «Центрокредит» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання кредиту № МК-3-0 від 08.06.2019 року.

Вказують, що відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та ч.2, 3 ст. 207 ЦК України договір про надання кредиту № МК-3-0 від 08.06.2019 року є підписаним ТОВ «Центрокредит» та ОСОБА_1 .

Вважають, що як при укладенні договору так і при наданні пропозиції про укладення договору було дотримано вимог Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних».

Заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № МК-3-0 від 08.06.2019 становить 3476,00 грн., нарахування якої здійснено відповідно до умов договору.

Ухвалою суду від 20.07.2020 відкрито позовне провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Позивачем ОСОБА_1 відповіді на відзив у встановлений ухвалою судді від 20.07.2020 строк до суду не надіслано.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи питання про порушення відповідачем норм встановлених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ненадання інформації , яка стосується суті фінансових послуг, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 08.06.2019 між ТОВ «ЦЕНТРОКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № МК - 3-0 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого позивачем був отриманий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок 1 000 грн., строк платежу 21.06.2019 року, термін користування кредитом 14 календарних днів; плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,9% в день; річна відсоткова ставка за кредитом складає 693,5% (а.с.8-11).

Як встановлено із змісту кредитного договору кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності.

В додатку 1 до Договору про надання кредиту міститься графік платежів за користування кредитом із зазначенням дати надання кредиту та строку платежу, сукупної вартості кредиту (а.с. 11 зворотня сторона).

Згідно з інформацією про зміст та дати (відправлення/отримання) смс - повідомлень 08.06.2019 - 09.06.2019 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який був зазначений ОСОБА_1 в розділі 10 Договору було надіслано одноразовий ідентифікатор, який в подальшому був введений ОСОБА_1 для здійснення акцепту пропозиції ТОВ «Центрокредит» (а.с.66).

Відповідно до повідомлення ТОВ «Бестпей» 08.06.2019 через систему платежів «4bill» (ТОВ «Бестпей») було проведено успішну видачу займу на сайті CENTRO.CREDIT (1000), а саме виплачений кредит в сумі 1 000 грн на карту Alfa bank по заявці МК - 0, договір МК - 3 (а.с.67).

Відповідно до п. 9.4 Договору у разі укладання договору в електронній формі, а саме: на сайті кредитодавця centro.credit, беззаперечним прийняттям умов даного договору позичальником є проставлення в особистому кабінеті на сайті кредитодавця спеціальної відмітки про згоду укласти договір на запропонованих кредитодавцем умовах. Підписання позичальником договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виконання вищезазначених дій означає прийняття позичальником всіх умов договору та його укладання в електронному вигляді, що згідно п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладення договору в письмовому вигляді, у зв`язку із чим створює для позичальника та кредитодавця такі ж правові зобов`язання та наслідки.

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За приписами п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Факт підписання договору сторонами не оспорюється. Таким чином, сторони Договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому Договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).

Посилання позивача, як на підставу задоволення позову на невиконання відповідачем вимог ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи із наступного.

Метою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-III від 12.07.2001 (далі по тексту ЗУ №2664-III) є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Згідно з ч.2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Оскільки, позивачу, як фізичній особі, було надано кредит, то позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати спеціальний закон «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) стаття 11 в редакції Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016 частину другу не містить. Посилання позивача на дану норму не є підставою для відхилення доводів позивача та не здійснення перевірки судом надання споживачеві інформації до укладення договору про споживчий кредит, визначеній ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ №2664-III, що узгоджується з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Згідно змісту Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ "Центрокредит" перед укладенням договору позичальник повинен здійснити ознайомлення з інформацією у вкладці «інформація згідно ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Після ознайомлення із текстом інформації позичальник вводить у відповідне поле електронного повідомлення одноразовий ідентифікатор (аналог власноручного підпису), який він отримав смс-повідомленням від позикодавця та натискає клавішу «відправити». Наслідком вчинення позичальником таких дій є підписання ним підтвердження про надання інформації, згідно ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Тобто, підписання позивачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення її із правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору.

Крім того, посилання позивача на порушення відповідачем ч. 2 ст. 12 ЗУ №2664-III, не можуть бути взяті судом до уваги та спростовуються самим договором, а саме п. 9.1., згідно якого укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що до підписання цього договору: ознайомився з усіма умовами, на яких Кредитодавець здійснює кредитування та загальною сукупною вартістю всіх витрат пов`язаних з отриманням кредиту у кредитодавця, та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі; ознайомився з повним текстом договору, повністю зрозумів його зміст та погоджується з умовами договору, чим надає свою згоду на укладання цього договору; отримав від кредитодавця повну і достовірну інформацію про його особу та місцезнаходження; отримав відповідну згоду на укладення цього договору та отримання кредиту від особи, з якою він проживає однією сім`єю в розумінні статті 74 Сімейного кодексу України; не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди, або збігу тяжких обставин; кредитодавець надав інформацію передбачену ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», а також те, що він ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Центрокредит», які розміщенні на сайті centro.credit та, у разі укладення договору у відділенні кредитодавця, ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Центрокредит» в приміщенні відділення кредитодавця. Інформація, надана Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Отже, відповідач в повній мірі проінформував позивача про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи позивача про необізнаність її з усіма умовами Договору суд вважає хибними, оскільки позивач не підтвердила належними доказами відсутність у неї можливості ознайомитися з правилами надання кредиту, договору оферти щодо отримання кредиту та іншою інформацією, розміщеною на сайті відповідача, до безпосереднього укладення оспорюваного договору, а не під час процедури отримання одноразового ідентифікатору електронного цифрового підпису та його виконанням.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами у справі, відповідачем виконано умови Договору в частині перерахування на банківську картку позичальника грошових коштів у сумі 1000, 00 грн.

Доказів на спростування отримання коштів за договором у розмірі 1000 грн. та користування ними позивачем не надано.

Таким чином, при укладанні договору, приймаючи всі умови та вчиняючи дії щодо отримання коштів позивач підтвердив свою поінформованість з умовами договору та погодився з ними.

Отже, аналізуючи спірний договір № МК-3-0, в сукупності з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.215, ч.1 і ч.3 ст.203 ЦК України, суд дійшов висновку, що при укладенні та підписанні зазначеного правочину сторонами було додержано усіх вимог, передбачених нормами чинного законодавства, за змістом оспорюваного правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов обов`язкових для даних видів договорів, при підписанні спірного договору позивач погодилась з його умовами, перерахування на рахунок позивача кредитних коштів ніким не оспорюється, а тому умови зазначеного правочину не суперечать принципу добросовісності, підстав для визнання недійсним договору позики як в окремих частинах, так і в цілому, які наведені позивачем, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про порушення відповідачем норм встановлених п. 3 ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно п.п.1.1.3. п.1.1. Договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1.9% в день; річна відсоткова ставка за кредитом складає 693,5%.

Відповідно до п. 4.3 Договору у разі прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позичальник самостійно нараховує та сплачує кредитодавцю, на його вимогу пеню в розмірі 1.1 % від несвоєчасно сплаченої суми (суми кредиту та процентів) за кожен день прострочення.

Так, згідно розрахунку ОСОБА_1 , який міститься у позовній заяві, сума компенсації у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань згідно умов Договору за 14 днів становить 154 грн. (1000х(1,1х365)%/365х14=154 грн.), що, на думку позивача, становить більше 50 відсотків суми отриманого кредиту, та є непропорційно великою сумою по відношенню до вартості наданих послуг.

Разом з тим, суд не погоджується з вказаною позицією позивача, оскільки розрахована ОСОБА_1 , сума компенсації за невиконання умов Договору в сумі 154 грн. є меншою від п`ятдесяти відсотків вартості кредиту, в зв`язку з чим доводи позивача щодо несправедливості п.4.3 Договору є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, вказаним пунктом встановлена відповідальність за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Суд вважає, що під час укладення спірного договору дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вимога позивача про визнання п. 4.3 Кредитного договору недійсним до задоволення не підлягає.

Вирішуючи питання про порушення відповідачем абз. 5, 11 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.2 Договору, який підписаний стронами, укладаючи цей договір Позичальник підтверджує, що надає згоду Кредитодавцю на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту з межах, визначених законодавством. Повідомлений про мету обробки Кредитодавцем персональних даних Позичальника (будь-яка інформація про фізичну особу, в тому числі, але не виключно, інформація щодо: прізвища, імені, по батькові, інформації, яка зазначена в паспорті (або іншому документі, що посвідчує особу), реєстраційного номеру облікової картки платника податків, громадянства, місця проживання або перебування, місця роботи, посади, номерів контактних телефонів/факсів, адреси електронної пошти, тощо, надалі - «Персональні дані»), а саме: з метою укладення та виконання даного договору, оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за договором, а також захисту своїх прав та інтересів; надав згоду на те, що у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань перед Кредитодавцем на підставі цього Договору, Кредитодавець має право передавати персональні дані позичальника третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за Договором, пені та інших нарахувань відповідно до умов договору.

Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI від 01.06.2010 (далі по тексу ЗУ №2297-VI) персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 2 ЗУ №2297-VI - згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

Згідно з п.5, 11 ч. 2 ст. 8 ЗУ №2297-VI I суб`єкт персональних даних має право, зокрема, пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; відкликати згоду на обробку персональних даних.

Відповідно до ч. 1 -3 ст. 10 ЗУ №2297-VI використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 11 ЗУ №2297-VI підставами для обробки персональних даних є, зокрема, укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Тобто, відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими. А тому твердження позивача щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист персональних даних» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Суд вважає, що під час укладення спірного договору дотримано вимог Закону України «Про захист персональних даних», а тому вимога позивача про визнання п. 9.2 Кредитного договору недійсним до задоволення не підлягає.

Твердження позивача щодо обов`язкового укладення правочину для надання згоди для обробки персональних даних спростовуються самим Законом України «Про захист персональних даних», який таких вимог не містить.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір про надання кредиту № МК - 4-0 від 16.06.2019, був укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а надання та обробка персональних даних не порушують вимог Закону України «Про захист персональних даних".

Отже, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак, і підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає, що є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОКРЕДИТ» (04073, м. Київ, Оболонський район, вул.. Кирилівська, буд. 160, корпус Б, ) про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 01.10.2020

Головуючий - суддя І. В. Яременко