Справа № 463/1318/17
Провадження № 2/463/113/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

за участю секретаря судових засідань Козак О.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення курсової різниці, інфляційних втрат та відсотків за користування грошовими коштами, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив (а.с.46-51), остаточно просив стягнути з відповідача на його користь 37209,65 грн., що складається з 12258,22 грн. курсової різниці, 20640,83 грн. інфляційних втрат та 4310,60 грн. відсотків за користування грошовими коштами.

Позов мотивує тим, що 05.11.2015 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова його позов до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :08:001:0008, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 23 грудня 2015 року. Рішення суду від 05.11.2015 року фактично виконано 16.06.2017 року шляхом передачі позивачу та реєстрації за ним права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :08:001:0008, з виплатою ним різниці між вартістю земельної ділянки та сумою коштів, які підлягають стягненню на його користь в розмірі 82935,61 грн. Згідно укладеного 14.03.2014 року договору купівлі-продажу земельної ділянки сторонами було узгоджено, що у випадку девальвації національної грошової одиниці України - гривні або зміни її обмінного курсу, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві у гривнях суму еквівалентну 4200,00 доларів США за курсом Національного банку України на момент сплати заборгованості за вказаним договором купівлі-продажу земельної ділянки. У зв`язку з чим позивачем понесено збитки, що становлять курсову різницю долара станом на день набрання законної сили рішенням суду від 05.11.2015 року та курсом долара на день виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також із відповідача слід стягнути інфляційні втрати та суму відсотків за користування коштами. Вказані суми просить стягнути за період з 24.12.2015 року по 16.06.2017 року. На підставі наведеного просить позов задоволити.

В підготовче засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. В попередніх засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові та уточненнях до нього, та просив такі задоволити.

Відповідач та його представник в підготовчому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.116-118). Просили в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Представник відповідача пояснив суду, що єдині зобов`язання, що існували між відповідачем та позивачем був Договір купівлі- продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :08:001:0008 від 14.03.2014 року. Відповідно до умов даного Договору, розрахунки за придбану відповідачем у позивача земельну ділянку проводились у два етапи: до підписання Договору відповідач сплатив Позивачу 9 800 доларів США, що було визначено у договорі як - 92 789,22 і становило 70% ціни Земельної ділянки, а решту 30% , які були виражені в іноземній валюті, - 4200 доларів США - відповідач зобов`язався сплатити Позивачу до 30.09.2014 року. У тексті Договору не було встановлено порядку проведення розрахунків, не вказано яким чином відповідач (покупець) повинен був повернути гроші Позивачеві після укладення Договору, не вказано номера поточного рахунку Позивача, на який відповідач зміг би внести кошти, як і не вказано адреси фактичного проживання Позивача, за якою можна б звернутись, на телефонні дзвінки Позивач не відповідає, а тому відповідач в силу поважних причин не міг вчасно провести завершальні розрахунки за Договором. А тому сторона відповідача вважає, що жодних грошових зобов`язань у сумі 96 941,99 грн., які Позивач вказує у розрахунку інфляційних втрат, курсової різниці та 3% річних, між відповідачем та Позивачем не існувало, як не існувало й строків виконання такого зобов`язання. Покликання позивача на укладений договір купівлі продажу сторона відповідача вважає намаганням стягнути вже отримані позивачем суми, які виникли з постановлення Личаківським районним судом м. Львова заочного рішення суду ввід 05.11.2015 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яке скасоване.

Безпідставність заявленої позовної вимоги про стягнення 3% річних сторона відповідача обґрунтовує тим, що згідно положень ст. 625 ЦК України такі кошти можуть бути стягнуті лише за прострочення виконання грошового зобов`язання. Натомість Позивач намагається стягнути додаткові кошти, за нібито прострочення виконання саме Рішення суду, а не Договору. При цьому, у Рішенні суду не вказано строку його виконання, більше того, Рішенням, яке стало підставою для заявлення даного позову визначено звернути стягнення на предмет іпотеки, а не стягнути заборгованості за Договором купівлі-продажу. Так, у своїй позовній заяві, Позивач чітко вказує на те, що усі стягувані ним суми, в тому числі три проценти річних від простроченої суми, - виникли після набрання чинності Рішенням суду від 05.11.2015 року. Таку позицію сторони позивача відповідач вважає хибною та такою, що суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс15, згідно якої стаття 625 ЦК поширюється на грошове зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Крім того, відповідач вважає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора, саме тому наявність таких матеріальних втрат Позивач повинен довести. Проте, на думку сторони відповідача, Позивач не може довести таких втрат, оскільки набув у власність спірну Земельну ділянку за яку отримав від відповідача фактично 9 800 доларів США, а не гривні, при цьому повернувши відповідачу14.06.2017 року, вже після звернення із даним позовом до суду, - 82 935 грн., що еквівалентно лише - 3 190 доларів США (курс НБУ на 14.06.2017 р. - 25,9952 грн. за 1 долар США), привласнивши при цьому решту 6 610 доларів США. З огляду на це, відповідач вважає позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за користування грошовими коштами - безпідставними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві України.

Безпідставність вимоги щодо стягнення інфляційних втрат відповідач мотивує тим, що сума боргу, яку він ніби-то винен позивачу була виражена в іноземній валюті, чого не заперечує і сам Позивач. Однак, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. З огляду на це відповідач вважає, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 127/27714/15-ц.

Безпідставність вимоги щодо стягнення курсової різниці відповідач мотивує тим, що позивач, звернувшись із позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі продажу, самостійно визначив розмір заборгованості за вищевказаним договором із врахуванням валютно-обмінного курсу станом на дату ухвалення Рішення. Судом позовні вимоги останнього задоволені у повному обсязі із врахування курсової різниці на дату ухвалення ріше суду. Статтею 533 Цивільного кодексу України визначено валюту виконання грошові зобов`язання та передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано в гривнях. Водночас частиною 2 статті 533 ЦК України надано можливість визначення сторонами у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті. Зважаючи на те, що Позивачем самостійно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів у судовому порядку для стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, самостійно визначено розмір заборгованості та прийнято рішення зафіксувати цей розмір у сумі 96941,99 грн., тому відповідач вважає, що подальша зміна офіційного курсу гривні до іноземних валют не може бути підставою для стягнення з нього будь-яких курсових різниць.

Крім того, відповідач та його представник проти ухвалення рішення підготовчому засіданні не заперечили.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 24.10.2017 року розов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.04.2018 року скасовано заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від від 24.10.2017 року справі №463/1318/17 (провадження №2/463/1109/17) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення курсової різниці, інфляційних втрат та відсотків за користування грошовими коштами. А справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко С.О. за реєстровим № 156, продавець ОСОБА_2 передає покупцю ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :08:001:0008, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку (а.с.5-9).

Пунктом 2.2. зазначеного договору передбачено, що до підписання цього договору покупець сплатив продавцеві 92789,22 гривні. Решта коштів в сумі 39798,78 гривні покупець зобов`язується сплатити продавцеві до 30 вересня 2014 року. На час укладення цього договору вказана сума еквівалентна 4200,00 доларам США за курсом Національного банку України. Сторони дійшли згоди, що у випадку девальвації національної грошової одиниці України - гривні або зміни її обмінного курсу, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві у гривнях суму еквівалентну 4200,00 доларів США за курсом Національного банку України на момент сплати.

Мотивованість та підставність заявленого позову позивач обґрунтовує тим, що відповідач взятих на себе згідно договору купівлі продажу земельної ділянки грошових зобов`язань щодо сплати решти суми коштів за земельну ділянку в розмірі 4200,00 доларів США не виконав та від виконання таких ухиляється.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.11.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :08:001:0008, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вказаним рішенням встановлено, що сума яка за рішенням підлягає стягненню становить 96941,99 грн. (а.с.10-13).

З матеріалів справи, а саме поданих позивачем уточнень до позовної заяви, встановлено, що рішення суду від 05.11.2015 року фактично виконано 16.06.2017 року, про що свідчить свідоцтво, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. за реєстровим № 1709 (а.с.53) позивачу ОСОБА_2 , відповідно до якого останньому належить земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :08:001:0008, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01, на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Личаківським відділом державної виконавчої служби м. Львова (а.с.56). Крім того, 14.06.2017 року позивачем перераховано на депозитний рахунок Личаківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області кошти в розмірі 82935,61 грн., що становить собою різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягає стягненню на користь позивача.

Відтак позивач підтвердив, що заборгованість відповідача перед ним погашена 16.06.2017 року.

Оцінюючи мотивованість та підставність заявленого позову на предмет його відповідності обставинам справи та зібраним по справі доказам суд виходить з наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи та пояснень учасників справи встановлено, що єдині зобов`язання, що існували між сторонами були зобов`язання, що випливають з договору купівлі- продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :08:001:0008 від 14.03.2014 року. Відповідно до умов даного Договору, розрахунки за придбану відповідачем у позивача земельну ділянку проводились у два етапи: до підписання Договору відповідач сплатив Позивачу 9 800 доларів США, що було визначено у договорі як - 92 789,22 і становило 70% ціни Земельної ділянки, а решту 30% , які були виражені в іноземній валюті, - 4200 доларів США - відповідач зобов`язався сплатити Позивачу до 30.09.2014 року.

Аналіз вказаного договору купівлі- продажу земельної ділянки свідчить про те, що у тексті Договору не було встановлено порядку проведення розрахунків, не вказано яким чином відповідач (покупець) повинен був повернути гроші Позивачеві після укладення Договору, не вказано номера поточного рахунку Позивача, на який відповідач зміг би внести кошти, як і не вказано адреси фактичного проживання Позивача, за якою можна б звернутись. А тому пояснення сторона відповідача в цій частині суд вважає правдивими.

Зважаючи на це суждвважає, що жодних грошових зобов`язань у сумі 96 941,99 грн., які Позивач вказує у розрахунку інфляційних втрат, курсової різниці та 3% річних, між відповідачем та Позивачем не існувало, як не існувало й строків виконання такого зобов`язання.

Оцінюючи заявлену позовну вимогу про стягнення 3% річних суд вважає таку безпідставною, оскільки згідно положень ст. 625 ЦК України такі кошти можуть бути стягнуті лише за прострочення виконання грошового зобов`язання. Поряд з цим позивач, покликаючись на положення ст. 625 ЦК України просить стягнути додаткові кошти за прострочення виконання саме рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05.11.2015 року, а не Договору. При цьому, у Рішенні суду не вказано строку його виконання, більше того, Рішенням, яке стало підставою для заявлення даного позову визначено звернути стягнення на предмет іпотеки, а не стягнути заборгованості за Договором купівлі-продажу. Так, у своїй позовній заяві, Позивач чітко вказує на те, що усі стягувані ним суми, в тому числі три проценти річних від простроченої суми, - виникли після набрання чинності Рішенням суду від 05.11.2015 року. Така позиція сторони позивача, на думку суду, суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс15, згідно якої стаття 625 ЦК поширюється на грошове зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Крім того, суд вважає такими, що відповідають положенням чинного цивільного законодавства покликання сторони відповідача про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора, саме тому наявність таких матеріальних втрат Позивач повинен довести. А відтак є вірними та відповідають обставинам справи та не суперечать зібраним по справі доказам покликання про те, що Позивач не може довести таких втрат, оскільки набув у власність спірну Земельну ділянку за яку отримав від відповідача фактично 9 800 доларів США, а не гривні, при цьому повернувши відповідачу 14.06.2017 року, вже після звернення із даним позовом до суду, - 82 935 грн., що еквівалентно лише - 3 190 доларів США (курс НБУ на 14.06.2017 р. - 25,9952 грн. за 1 долар США), залишивши собі решту 6 610 доларів США.

Оцінюючи заявлену позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат суд вважає таку безпідставною та такою, що суперечить положенням чинного законодавства з огляду на таке. Сума боргу, яка, на думку позивача, підлягає до стягнення з відповідача була виражена в іноземній валюті, чого не заперечує і сам Позивач. Однак, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. З огляду на це індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 127/27714/15-ц.

Оцінюючи заявлену позовну вимогу про стягнення курсової різниці суд вважає таку безпідставною та такою, що суперечить матеріалам справи з огляду на таке. Позивач, звернувшись із позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі продажу, самостійно визначив розмір заборгованості за вищевказаним договором із врахуванням валютно-обмінного курсу станом на дату ухвалення Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05.11.2015 року. Аналіз змісту рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05.11.2015 року свідчить про те, що судом позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі із врахування курсової різниці на дату ухвалення рішення суду.

Статтею 533 Цивільного кодексу України визначено валюту виконання грошові зобов`язання та передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано в гривнях. Водночас частиною 2 статті 533 ЦК України надано можливість визначення сторонами у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті.

Зважаючи на те, що Позивачем самостійно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів у судовому порядку для стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, самостійно визначено розмір заборгованості та прийнято рішення зафіксувати цей розмір у сумі 96941,99 грн., а тому подальша зміна офіційного курсу гривні до іноземних валют не може бути підставою для стягнення з відповідача будь-яких курсових різниць.

Зважаючи на вищенаведене суд вважає заявлений позов безпідставним та необґрунтованим, а тому в задоволенні такого відмовляє.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.ст. 15,16 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення курсової різниці, інфляційних втрат та відсотків за користування грошовими коштами - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 березня 2020 року.

Суддя: Шеремета Г. І.