ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/876/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/18803/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року ухваленого суддею Стефанишин С.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди. В обгрунтування вимог посилався на те, що незаконною постановою Хмельницького апеляційного суду від 07.02.2019 року по справі №686/20012/18 у складі колегії суддів Талалай О.І., Корніюк А.П. та Пєнти І.В. йому заподіяна моральна шкода у розмірі 1 млд. гривень.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держава Україна: Хмельницький апеляційний суд, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, врахувавши рішення ЄСПЛ від 10.04.2008 р. №21071(п.49), яке зобов`язує призначати національні суди суми компенсації моральної шкоди не менше 500 євро. В обгрунтування вимог вказує на те, що внаслідок винесення судом незаконного рішення порушено його права, а саме, право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, право на доброякісну послугу від органів державної влади та конституційне право на свободу пересування територією України, право на справедливий суд, право на розумні строки розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника апарату Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Посилається на те, що для настання відповідальності необхідно наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Позивачем підтверджено лише факт скасування постанови суддів Хмельницького апеляційного суду від 7 лютого 2019 року, однак не надано належних допустимих доказів, які б вказували на протиправність дій суддів. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на понесені ним моральні страждання, спричинені скасуванням вказаного судового рішення. Просить судове засідання проводити без участі представника відповідача - Хмельницького апеляційного суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час слухання справи.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Так, у відповідності до положень ч.ч. 2, 5 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2018 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди заподіяної бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області та незаконного рішення процесуального прокурора задоволено частково та стягнуто на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди.

Постановою Хмельницького апеляційного суду по справі №686/20012/18 від 07.02.2019 року скасовано вище зазначене рішення суду та в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.05.2019 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 07.02.2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди скасовано, залишено в силі в цій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.10.2018 року.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.10.2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 07.02.2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування майнової шкоди залишено без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Згідно ч. 5 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, нормами матеріального права передбачено, що державою відшкодовується шкода, завдана особі у разі постановлення незаконного рішення суду у цивільній справі і при встановленні у діях суддів складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

В матеріалах справи відсутні докази, згідно яких в діях суддів при перегляді справи №686/20012/18 був встановлений склад злочину, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку винесенням постанови Хмельницьким апеляційним судом по справі №686/20012/18 від 07.02.2019 року відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідстано відмовив у стягненні моральної шкоди та не врахував, що ухваленням Хмельницьким апеляційним судом 07.02.2019 року незаконної постанови йому завдано моральних стражданнь колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані.

Сам по собі факт скасування Верховним Судом 22.05.2019 року постанови Хмельницького апеляційного суду від 07.02.2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди та залишення в силі в цій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.10.2018 року не дає позивачу безумовного права на відшкодування моральної шкоди.

При цьому, позивач не надав до суду доказів у підтвердження заподіяння йому моральної шкоди.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи, вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої суддями Хмельницького апеляційного суду послався також на положення ст. 1174 ЦК України.

Згідно з ч. 6ст. 1176 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах(ст.ст.1173,1174цьогоКодексу).

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спричення моральної шкоди позивачу з підстав ст. 1174 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2020 року.

Головуюча : Г.М. Шевчук

Судді: Г.В. Бершадська

М.В. Ходоровський