Житомирський апеляційний суд
Категорія 23 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/11016/19 за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва

за апеляційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Кузнєцовим Д.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року Житомирська міська рада звернулась до суду із даним позовом, в якому зазначила, що в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради у період з 06.11.2018 року по 19.11.2018 року була здійснена позапланова перевірка за адресою АДРЕСА_1 .

За результатами даної перевірки був складений акт перевірки дотримання вимог у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 19.11.2018 року №159. При виході на місце було встановлено, що на власній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем самовільно зведено гараж орієнтованою висотою 2.4 м та шириною 3 м. Збудований гараж знаходиться в межах червоних ліній, виступає на тротуар по обмірам на 1,0 м, що є порушенням норм містобудівного законодавства.

На адресу міської ради неодноразово надходили звернення від жителів міста, в тому числі і звернення батьківської громади Житомирської загальноосвітньої школи І-ІП ступенів № 7, стосовно розміщення капітального гаражу на тротуарі. Зазначений гараж обмежує прохід пішоходів по тротуару, чим створює небезпечну ситуацію та перешкоду для руху громадян, особливо в негоду та зимовий час. Вказаним самочинним будівництвом порушуються інтереси мешканців міста Житомира, а Житомирська міська рада відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» наділена правами представляти інтереси територіальної громади. Таким чином, оскільки вказана самочинна будівля збудована із порушенням норм містобудівного законодавства, в ній утворилась тріщина та це становить небезпеку для оточуючих з огляду на те, що гараж може зруйнуватись будь-якої миті та завдати шкоди життю і здоров`ю жителів міста, міська рада просить суд зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно збудований об`єкт, а саме гараж за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути із відповідача судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Житомирської міської ради, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не перевірив можливість здійснення відповідачем перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва, а також невірно встановив відсутність доказів відмови від її проведення. При цьому суд не надав оцінки листам виконавчого комітету Житомирської міської ради № 15/5722 від 16.06.2015 року та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради №3.3/1613/18 від 28.11.2018 року з вимогами провести перебудову гаража шляхом звільнення тротуару для усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб. Разом з тим, на даний час відповідач не тільки не виконала перебудову самочинно встановленого гаража, але й під час судового розгляду справи внесла вказаний гараж до опису об`єкта нерухомого майна. Вказані докази, на думку апелянта, свідчать по відмову відповідача здійснити перебудову. Крім того, вказаний гараж в порушення норм законодавства було збудовано без належного затвердженого проекту, без встановленого дозволу та з грубим порушенням будівельних норм та правил, що підтверджується також висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи, за наслідками проведення якої експертом зроблено висновок щодо неможливості перебудови самовільно-збудованого гаражу через аварійність його несучих конструктивних елементів.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

В судовому засіданні представник позивача просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалили нове про задоволення вимог позивача. При цьому зазначила, що спірний гараж знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачу і міська рада звернулась до суду з позовом з метою захисту інтересів мешканців територіальної громади.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена.З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальній громаді сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

Згідно з частиною другою та пунктом «а» частини четвертої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо)

Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Житомирська міська рада звернулася до суду з позовом в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно збудований на власній земельній ділянці гараж за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги слідує, що звертаючись до суду з даною заявою, позивач мотивував його порушенням ОСОБА_1 архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, також зазначав, що позивач, як суб`єкт владних повноважень у даних правовідносинах діє з метою захисту прав та інтересів мешканців територіальної громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значеним несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил. Тобто у даному випадку позивач звернувся до суд на захист публічного інтересу, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 262/4783/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 464/104/16ц, від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11, в якій ВП ВС відступила від висновку ВСУ у справі № 21-1959а16 від 15.11.2016 року).

Крім того, з матеріалів справи слідує, що будівництво гаражу здійснено відповідачем ОСОБА_1 у 1986 році на земельній ділянці (кадастровий номер 07 025 0003) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить їй на праві власності згідно державного акту серії ЯГ № 799583 від 07.03.2008 року і даний гараж не розташований на землях, що належать територіальній громаді міста, що не заперечувалось представником позивача під час розгляду справи.

При цьому, пред`явлення даного позову Житомирською міською радою, а не його виконавчим комітетом, якому з урахуванням положень ст. 14 Закону України «Про місцеве самоврядування» делеговані повноваження щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності не свідчить проте, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки як було встановлено під час розгляду справи, даний спір не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права позивача, а пред`явлений на захист публічного інтересу.

Вказане свідчить проте, що такий спір є публічно-правовим і його належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм процесуального права, не визначився з характером спірних правовідносин та помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі.

Крім того, відповідно до вимог частини першої статті 256 ЦПК України, суд повідомляє позивача, що розгляд даного позову віднесено до юрисдикції адміністративних судів і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до Житомирського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ч.1 ст. 255, ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити частково

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2020 року скасувати.

Провадження у справі № 295/11016/19 за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий Судді