Провадження № 22-ц/812/704/20Суддя суду першої інстанції Савін О.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року м. Миколаїв Справа № 486/137/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року про передачу цивільної справи на розгляд іншого суду, постановлену суддею Савіним О.І., в приміщенні цього ж суду, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з пізніше уточненим позовом до ПАТ «ПУМБ», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передано до Дніпровського районного суду м. Києва.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що місцезнаходженням відповідача ПАТ «ПУМБ» є м. Київ, вул. Андріївська, 4; місцем виконання виконавчого напису є місцезнаходження приватного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, а саме: м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15, які територіально не відносяться до юрисдикції Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, а тому з урахуванням положень ч. ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України та ч. 12 ст. 28 ЦПК України дійшов висновку про те, що даний позов належить по територіальній підсудності Дніпровського районного суду м. Києва, тобто за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, просила її скасувати та направити справу до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що місцем виконання оскаржуваного виконавчого напису є місце знаходження приватного виконавця є безпідставним та не обґрунтованим, та таким, що суперечить ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання суду першої інстанції на визначення підсудності за місцем знаходження відповідача відповідно до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України також є безпідставними, оскільки це загальна норма, в той час, як діє альтернативна норма закону, а саме ч. 12 ст. 28 ЦПК України, яка передбачає підсудність при наявності виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Направляючи справу за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис виконується за адресою у м. Києві та відповідач також знаходиться у м. Києві, а тому вважав за необхідне направити вказану справу до суду за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України.

Судова колегія не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або перебування відповідача.

За приписами ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, законодавець передбачив можливість вибору підсудності справ за вибором позивача, зокрема, ч. 12 ст. 28 ЦПК України передбачає, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Саме позивач має право на вибір між кількома судами, яким підсудна справа.

Таким чином, позови про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть бути пред`явлені як за місцезнаходженням відповідача, так і за місцем виконання виконавчого напису.

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил загальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Місце виконання рішення визначене ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Частини 1 та 2 вказаної статті Закону регламентують, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За виконавчим документом місце проживання боржника зазначається АДРЕСА_1 . Даних про те, що місцезнаходження майна боржника та його робота знаходяться у виконавчому окрузі м. Києва, матеріали справи не містять, а відтак місцем виконання виконавчого документа є м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

Оскільки місцем виконання виконавчого напису, який позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню, є м. Южноукраїнськ Миколаївської області, то оспорювання в даному випадку виконавчого напису нотаріуса за правилами ч. 12 ст. 28 ЦПК України відповідно до адміністративно-територіального поділу підпадає під територіальну юрисдикцію Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду справи Южноукраїнським міським судом Миколаївської області не відповідає встановленим обставинам та вимогам цивільного процесуального права щодо підсудності при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про непідсудність справи Южноукраїнському міському суду Миколаївської області, оскільки такий висновок не узгоджується з положеннями ч. 12 ст. 28 ЦПК України.

Отже суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про передачу матеріалів справи на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року.