П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 року м. Київ

Справа №757/20326/18-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Гулієва М.Д.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач Державна казначейська служба України

треті особи ОСОБА_2 , Жовтневий районний суд м.Луганська

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Бортницької В.В. 16 березня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , Жовтневий районний суд м.Луганська про стягнення збитків, -

Справа №757/20326/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/824/10707/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Бортницька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи - ОСОБА_2 , Жовтневий районний суд м. Луганська, в якій просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030, компенсацію збитків, понесених з причини втрати можливості стягнення за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Луганська від 25.01.2013 № 1207/4231/12 в сумі 18 839 грн., суми інфляційних втрат за період з 18.04.2013 до 01.04.2018 в розмірі 20 346 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., а всього 49 185,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ ВП № 37652954 від 18.04.2013 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Луганська від 25 січня 2013 № 1207/4231/12 про стягнення 18839 грн. з ОСОБА_2 . Оскільки територія на якій відбувалось виконання виконавчого документа стала не підконтрольною державі Україна, зазначене виконавче провадження було втрачене. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 05.12.2017 р. по справі № 1207/4231/12 було закрито відновлення втраченого судового провадження, в результаті якого було ухвалене рішення Жовтневого районного суду м. Луганська, за позовом позивача до ОСОБА_2 . Оскільки під час розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 1207/4231/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу було встановлено, що з електронної бази АСДС Жовтневого районного суду м. Луганська, доступ до якої наявний у Троїцького районного суду Луганської області, можливо одержати ухвалу від 27.01.2014 та обліково-статистичну картку на цивільній справу. Будь-яких інших документів по справі надати не можливо, оскільки вони відсутні в АСДС. Крім того, ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 22.02.2018, справа № 1207/4231/12 у задоволенні заяви державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа було відмовлено, з причини відсутності у заявника копії рішення Жовтневого районного суду м. Луганська, на підставі якого був виданий виконавчий лист. Оскільки виконати судове рішення щодо стягнення грошових коштів на користь позивача з ОСОБА_2 не вбачається можливим, всі методи передбачені чинним законодавством вичерпані, а така ситуація виникла внаслідок не надіслання до ЄДРСР Жовтневим районним судом м. Луганська, що є свідченням наявності підстав визначених ст. 1166 ЦК України для відшкодування шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи - ОСОБА_2 , Жовтневий районний суд м. Луганська про стягнення збитків - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 25.01.2013 № 1207/4231/12 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої грошові кошти у розмірі 18 839 грн. Роботу суду на даний час припинено у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя із-за бойових дій, що відбуваються в районі розташування суду.

За вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 37652954. Виконавче провадження було відкрито у Жовтневому відділі ДВС м Луганська Головного ТУЮ у Луганській області. Зазначений відділ виконавчої служби фактично припинив свою роботу.

В зв`язку з тим, що матеріали виконавчих проваджень, матеріально-технічна база та інше майно Жовтневого ВДВС знаходиться в м. Луганську, тому здійснити вивезення майна та виконавчих проваджень не вбачалось можливим.

Позивач з метою одержання судового рішення у справі № 1207/4231/12 звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із заявою щодо відновлення втраченого судового провадження у справі № 1207/4231/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

У Троїцького районного суду Луганської області відсутня можливість відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 1207/4231/12, оскільки із зібраних судом документів не можливо відновити дійсний зміст навіть резолютивної частини рішення Жовтневого районного суду м. Луганська, тому ухвалою від 05.12.2017 розгляд питання про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №1207/4231/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу закрито.

Крім того, ухвалою від 22.02.2018 у задоволені заяви Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі № 1207/4231/12 відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Положення ст. 56 Конституції України гарантують кожному право на відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, саме за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Згідно з частинами один та два статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частин один та шість статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, зазначає, що підставою для відшкодування йому шкоди, яка полягає у неотриманих сумах за судовим рішенням, є неправомірні дії Жовтневого районного суду Луганської області.

На думку позивача подальша можливість одержання дублікату виконавчого листа обґрунтовується відсутністю будь-яких судових рішень у справі № 1207/4231/12 як в АСДС так і в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що було допущено Жовтневим районним судом м. Луганська, тим самим йому завдано шкоди в сенсі ст. 1166 ЦК України.

Однак, такі твердження позивача є помилковими, оскільки, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку.

Як зазначено у пункті 1 Розділу 10 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень обов`язок щодо своєчасного надсилання електронних примірників судового рішення та окремої думки судді для їх внесення до Реєстру шляхом формування та підписання відповідного електронного примірника в АСДС покладається на суддю (суддю-доповідача), який ухвалив таке рішення.

Статтею 106 Закону України «Про судоустрій та статус судді» однією з підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є, серед іншого, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Звертаючись до суду з позовом, позивач не надав доказів притягнення судді, який ухвалив рішення до дисциплінарної відповідальності, відтак склад юридичного правопорушення, який є підставою для стягнення матеріальної шкоди відсутній.

Обов`язок внесення до Єдиного реєстру судових рішень на Жовтневий районний суд Луганської області законом не покладався.

Крім того, вважати шкодою в сенсі ст.22 ЦК України суми, стягнуті за судовим рішенням є необгрунтованим.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна