Ухвала

25 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 461/565/14

провадження № 61-8965ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Управління Держземагенства у м. Львові, Львівської регіональної філії центру державного земельного кадастру, ОСОБА_2 про скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю, визнання недійсною державної реєстрації державного акта на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

9 червня 2020 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, повний текст якої складено 27 лютого 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Заявнику необхідно було подати до суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, зазначивши у ній обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, та надати докази доплати судового збору у розмірі 974,40 грн.

Копію ухвали суду від 24 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала 8 липня 2020 року, що підтверджується роздруківкою із сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 275.

21 липня 2020 року до касаційного суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, що не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана на виконання вимог ухвали від 24 червня 2020 року, не відповідає зазначеним вимогам закону.

Підставою касаційного оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року заявник визначає те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується на припущеннях.

Також заявник вказує, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази і встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Визначаючи підставою касаційного оскарження недослідження судом доказів у справі, заявник не посилається на жодну з підстав касаційного оскарження, які передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389ЦПК України, що визначено вимогами пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Крім того, заявник не вказує, на підставі яких саме недопустимих доказів суд встановив обставини, що мають суттєве значення.

Вивчивши зміст касаційної скарги, поданої на виконання вимог ухвали від 24 червня 2020 року, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у ній підстав касаційного оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Оскільки станом на 25 вересня 2020 року заявникомнедоліки касаційної скарги не усунено, вказане свідчить про невиконання ним вимог ухвали Верховного Суду від 24 червня 2020 року, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 напостанову Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року вважати неподаною і повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко