Справа № 308/7018/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дергачової Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Стегней К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Журкі Ольга Титусівна, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник - ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, зазначивши заінтересованою особою приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Журкі Ольгу Титусівну.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Вказує, що померла була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 09.12.2009 року.

У день смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з будинку та земельної ділянки біля нього за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що ОСОБА_2 не було складено заповіт, тому спадкування повинно відбуватися за законом.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 .

Як зазначає заявниця, яка відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги та має право на спадкування майна померлої ОСОБА_2 , окрім неї спадкоємцями першої черги є син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 . Однак жоден із спадкоємців не прийняв спадщину померлої ОСОБА_2 , при цьому, не заперечують щодо прийняття спадщини ОСОБА_1 . Також заявниця зауважує, що інших спадкоємців, які мають право на спадкування за законом першої черги, немає.

Обґрунтовуючи вимоги даної заяви ОСОБА_1 стверджує, що до своєї смерті та на час відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 тривалий час постійно проживала разом із заявником за адресою АДРЕСА_2 , хоча була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначила, що за два роки до смерті померла важко хворіла, самостійно себе обслужити не могла, у зв`язку з чим дітьми померлої за її згодою прийнято спільне рішення про її переїзд до м. Ужгород на постійне місце проживання.

Оскільки графік роботи ОСОБА_1 та її чоловіка дозволяв більше часу приділяти важко хворій мамі, дітьми та самою ОСОБА_2 прийнято рішення про її переїзд на постійне проживання саме до ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Тяжка хвороба матері, яка призвела до того, що лікарі для полегшення страждань хворої призначали наркотичні та психотропні лікарські засоби, факт необхідності стороннього догляду за нею, підтверджується медичною карткою хворої та історією хвороби.

Оскільки ОСОБА_1 постійно проживала із матір`ю, то після її смерті, вона як сама, так і всі спадкоємці першої черги вважали, що вона прийняла спадщину за законом, тому із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто із дітей не звертався.

Однак, 22.05.2020 року, коли заявник звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Журкі Ольги Титусівни щодо видачі свідоцтва на спадщину, нотаріусом повідомлено, що для визнання заявника спадкоємцем необхідно встановити факт спільного проживання спадкодавця та заявника, що підтверджується листом від 22.05.2020 року.

Метою встановлення факту проживання заявника із спадкодавцем ОСОБА_1 зазначає необхідність оформлення права на нерухоме спадкове майно відповідно до вимог ст. 1297, 1299 ЦК України.

Вказує, що доказами, які підтверджують факт проживання заявника із спадкодавцем є: акт про проживання особи від 30.03.2011, свідчення світків, історія хвороби, медична карта хворої.

З посиланням на положення статей 29, 1221, 1296, 1297 Цивільного кодексу України та статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» заявниця просить встановити факт проживання заявника із спадкодавцем.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2020 року було прийнято подану заяву до розгляду в порядку окремого провадження та відкрито провадження по цивільній справі.

Заявник та заінтересована особа у судове засідання не з`явилися.

Суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За положеннями ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 08 квітня 2011 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік, про що в Книзі реєстрації смертей 08 квітня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за №07 (а.с. 12).

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 01 липня 1964 року, копію якого долучено до заяви, матір`ю ОСОБА_7 значиться ОСОБА_2 (а.с. 14). Після одруження 06 листопада 1997 року ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прізвище дружини змінено на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради 06.11.1997 року (а.с. 15).

Таким чином, суд констатує, що ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 .

У судовому засіданні з копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 13 квітня 1998 року (а.с. 7), встановлено, що місце проживання останньої зареєстровано 24 червня 1972 року за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, згідно з копією довідки від 09.12.2009 року, виданої виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , 1930 року народження, дружина ОСОБА_10 , 1919 року народження, мешканця АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 А/з №09, на день смерті останнього була прописана у даному дворогосподарстві як член сім`ї.

У відповідності до положень ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

За приписами ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Заявник у даній справі у розумінні положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги та має право на спадкування майна померлої ОСОБА_2 .

Доказів прийняття спадщини будь-яким спадкоємцем на час звернення з даною заявою немає.

Судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано 02 листопада 1989 року за адресою: АДРЕСА_2 .

За положеннями ст. 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV у редакції, що діяла на момент відкриття спадщини, регламентовано, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, при цьому, місцем проживання визначена адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про зокрема , про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. А п. 23 згаданої Постанови визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

За нормою ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що с падкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Звернення із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини заявником у даній справі до нотаріуса з огляду на наявність у складі спадщини нерухомого майна підтверджується копією заяви від 16.04.2020 року, адресованої приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т.

З огляду на приписи п. 1.14. глави 10. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, згідно з якими у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріусом Журкі О.Т. роз`яснено спадкоємцю ОСОБА_1 її право на звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією листа від 22.02.2020 року (а.с. 39).

Цим же Порядком визначено, що у такому разі місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.

Отже, метою встановлення факту проживання заявника із спадкодавцем є: необхідність оформлення права на нерухоме спадкове майно відповідно до вимог ст. 1297, 1299 ЦК України.

З досліджених у судовому засіданні доказів суд прийшов до переконання про підставність вимог поданої заяви.

Так, факт проживання заявника ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 упродовж 2010 - 2011 років та на момент смерті ОСОБА_2 08.04.2011 року за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджують:

-акт про проживання особи за певною адресою від 30.03.2011 року, складений та підписаний ОСОБА_11 , мешканкою АДРЕСА_3 , а також ОСОБА_12 , мешканкою АДРЕСА_4 (а.с. 13);

-даними медичної карти стаціонарного хворого за №3184-1648 від 10.11.2010, оформленої на пацієнта ОСОБА_2 , виданої на відповідний запит комунальним некомерційним підприємством «Ужгородська районна клінічна лікарня Ужгородської районної ради Закарпатської області» (а.с. 19-38), яка засвідчує, що ОСОБА_2 госпіталізована до медичного закладу охорони здоров`я Укрзалізниці ВКЛ ст. Ужгород 10.11.2010 на 19 днів, виписана 29.11.2010, при цьому, постійне місце проживання зазначено: АДРЕСА_2 ;

-даними щодо періодів госпіталізації у Відділковій клінічній лікарні ст. Ужгород ОСОБА_2 08.12.2010, 21.12.2010, 14.01.2011, 16.02.2011, 03.03.2011, 22.03.2011, зазначеними у відповіді головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Ужгородська районна клінічна лікарня Ужгородської районної ради Закарпатської області» від 03.03.2020 №Б-4/2020;

-письмовими поясненнями свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є рідним сином померлої, що підтверджено копією свідоцтва про народження від 17.02.1951 серії НОМЕР_5 (а.с. 55-57), наданими адвокату в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ІНФОРМАЦІЯ_5 - у даних поясненнях син померлої ствердив, що його мати важко хворіла, не могла себе обслуговувати, у зв`язку з чим дітьми за її згодою за два роки до смерті матері прийнято рішення про її переїзд до м. Ужгорода на постійне місце проживання, а саме, до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

-письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є рідним сином померлої, що підтверджено копією свідоцтва про народження від 12.09.1973 серії НОМЕР_6 (а.с. 58-60), наданими адвокату в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 24 вересня 2020 року - у даних поясненнях син померлої підтвердив, що його мати тривалий час, близько двох років до своєї смерті, постійно проживала з донькою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

-письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є рідною донькою померлої, що підтверджено копією свідоцтва про народження від 29.06.1960 серії НОМЕР_7 та копією свідоцтва про укладення шлюбу від 18.04.1981 серії НОМЕР_8 (а.с. 61-63), наданими адвокату в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 30 вересня 2020 року - зокрема, дочка померлої пояснила, що її мати приблизно за два роки до смерті тривалий час постійно проживала з донькою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , підтвердила, що про цю обставину було відомо всім без виключення дітям та родичам матері, оскільки всі члени родини допомагали матері;

-письмовими поясненнями свідка - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , чоловіка доньки ОСОБА_5 , що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу від 18.04.1981 серії НОМЕР_8 (а.с. 64-67), наданими адвокату в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 29 вересня 2020 року - вказаний свідок підтвердив тривале постійне проживання ОСОБА_2 до її смерті з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

-письмовими поясненнями свідка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка є рідною донькою померлої, наданими адвокату в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 25 вересня 2020 року - яка підтвердила обставину спільного проживання з матір`ю ОСОБА_2 упродовж двох років до смерті матері за спірною адресою.

Відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання та реєстрації заявника не може бути доказом того, що заявник не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації у розумінні положень ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Провівши аналіз вищевказаних документів у їх сукупності, зіставивши їх дані, суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає до задоволення.

Спору про право не має, встановлення даного факту не суперечить закону і ніяким чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а відповідно - про необхідність встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , понад шість місяців на рік та на час відкриття спадщини, оскільки встановлення цього факту необхідне заявниці для реалізації спадкових прав. Такий висновок суду підтверджується і позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1221, 1268 ЦК України, ст. ст. 3-5, 8-10, 13, 17, 76, 223, 258, 259, 265, 268, 273, 293-294, 315-317, 319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ) разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний НОМЕР_10 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 08.04.2011), на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Повне рішення складене 06.10.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області Н.В. Дергачова