ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4337/20 Справа № 213/3928/19 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року, ухваленого суддею Нестеренком О.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 13 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"(надалі ПрАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначила що впродовж тривалого часу, більше сорока років працювала електрослюсарем по ремонту обладнання, електрослюсарем черговим, електрослюсарем по ремонту гірничого обладнання, в кар`єрі рудника ПрАТ«ІнГЗК», виконувала важку роботу в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, в результаті чого отримала професійне захворювання. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 26.09.2011 їй первинно визначено 15 % втрати професійної працездатності, стан здоров`я погіршується, з 13.11.2018 визначено 25 % втрати працездатності. З вини відповідача. який не забезпечив безпечні умови праці, вона відчуває біль, потребує медичної допомоги, забезпечення лікарськими засобами, постійно відчуває психологічний дискомфорт, що завдає їй моральних страждань. Просить суд у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на її користь 104325,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50000грн. Також стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоди до заявленого в позовних вимогах. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності, який з часом збільшується.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПрАТ "ІнГЗК " посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не встановлено факту спричинення позивачу моральної шкоди, відповідачем. Суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, позивач була обізнана із наявністю шкідливих факторів на виробництві, не заявляла вимоги про розірвання трудового договору. Розмір стягнутої моральної шкоди вважають значно завішеним, та недоведеним належними та допустимими доказами.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновків про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 працювала електрослюсарем по ремонту обладнання, електрослюсарем черговим, в період часу з 01.11.1967 по 20.02.2009 ПрАТ«ІнГЗК». Звільнена 13.12.2018 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.32-36).

Медичним висновком ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 17.10.2018 ОСОБА_1 встановлено наявність хронічного професійного захворювання - остеоартроз (а.с.24-26).

Згідно виписки з акта огляду МСЕК позивачу первісно 26.09.2011 встановлено втрату працездатності 15 % по професійному захворюванню. При повторному огляді 13.11.2018 встановлено 25 % втрати працездатності безстроково (а.с.11-12).

За наслідками виявленого у позивача професійного захворювання на підприємстві відповідач проведено розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 за результатами якого складено Акт № 11 від 30.06.2011. В п.16 цього Акту, встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло в зв`язку виконанням важкої роботи, показники якої перевищували ГДР через недосконалість технології робочого процесу (а.с.13-17).

З виписок - епікризів із медичної картки стаціонарного хворого, позивач тривалий час знаходилася на лікуванні з приводу отриманого професійного захворювання (а.с. 18-31).

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з втратою працездатності через отримане професійне захворювання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено причину професійного захворювання позивача робота впродовж більше 42 років в умовах дії важкої праці, через недосконалість технологічного процесу, показники якої перевищували нормативні, що спростовує доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність вини підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки, вона позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває біль у суглобах, що обмежує її рух, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання, яке завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не забезпечено надійних та безпечних умов виробничого процесу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, через недосконалість робочого місця, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом врахований характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі вперше 15%, подальше погіршення стану здоров`я та збільшення втрати професійної працездатності до 25%, період роботи позивача на підприємстві більше 42 років, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі неможливість його відновлення, наявність стійкого больового синдрому у позивача, що спричиняє страждання кожного дня.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг, як представника позивача так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, судом враховані при визначенні його розміру усі суттєві обставини справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: