П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 359/5183/19

Номер провадження 22-ц/824/7807/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційні скарги Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 та ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управляючого муніципального підприємства - 1 (до перейменування Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора - 1»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управляючого муніципального підприємства - 1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 109 260 грн., моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. та стягнення 750 грн. сплачених позивачем для проведення незалежної оцінки майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Балансоутримувачем вказаного будинку є Управляюче муніципальне підприємство - 1 (до перейменування Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора - 1»).

Позивач зазначає, що 13 серпня 2016 року її квартиру було затоплено з вини відповідача.

Згідно акту обстеження від 15 серпня 2016 року, складеного комісією КП «ЖЕК-1», причиною затоплення стало те, що в квартирі АДРЕСА_2 вийшов з ладу загальний кран холодного водопостачання в кухні.

Так, зі звіту про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт від 29 серпня 2016 року вбачається, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням кухонних меблів, становить 57 583 грн.. За складення вказаного звіту, позивачем було сплачено грошові кошти у сумі 750 грн.

Позивач зазначає, що згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 18 липня 2018 року розмір матеріальної шкоди, спричиненою внаслідок залиття рідиною конструктивних елементів та їх оздоблених покриттів в квартирі АДРЕСА_1 становить 51 677 грн.

Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення вищевказаної квартири становить 109 260 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок залиття квартири та неправомірних дій відповідача, останній було завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та негативних емоціях.

Позивач посилається на те, що в добровільному порядку відповідач не відшкодовує завдану їй шкоду, у зв`язку з чим, остання була вимушена звернутися до суду.

Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року залучено до участі у справі в якості третіх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року (а.с. 161-172) позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Управляючого муніципального комунального підприємства-1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 109 260 грн., а також витрати на проведення оцінки майна в сумі 750 грн., всього на загальну суму 110 010 грн.

Стягнуто з Управляючого муніципального комунального підприємства-1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 грн.

Стягнуто з Управляючого муніципального комунального підприємства-1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Стягнуто з Управляючого муніципального комунального підприємства-1 судовий збір на користь держави в сумі 1 861 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішення суду, 22 квітня 2020 року Управляюче муніципальне комунальне підприємство-1 направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що п. 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 тотожний та такий, що не суперечить п. 22 Типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 в частині визначення понять «внутрішньобудинкова» та «внутрішньоквартирна» система холодного водопостачання, є помилковим.

Скаржник зазначає, що між співвласниками квартири АДРЕСА_2 та скаржником не було укладено відповідного договору, а відтак, до даних правовідносин судом першої інстанції безпідставно застосовані положення п. 22 Типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та не застосовано приписи п. 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869.

Скаржник зазначає, що відповідно до акту про залиття від 15 серпня 2016 року, аварія, що трапилась в системі холодного водопостачання, виникла в результаті виходу з ладу крану холодного водопостачання в кухні квартири АДРЕСА_2 , доступ до якого мають лише власники вказаної квартири, що було встановлено судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Так, залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, відбулося з квартири АДРЕСА_2 , вказаний факт був визнаний власниками квартири АДРЕСА_2 . Таким чином, посилання на те, що шкода заподіяна позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок скаржника, який був балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 , скаржник вважає безпідставним.

Скаржник зазначає, що останній, діючи добросовісно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, приймав участь у роботі комісії, яка фіксувала факт залиття квартири, ліквідував причини залиття квартири, крім того, добросовісно, вчасно та в повному обсязі надавав послуги та виконував обов`язки передбачені законодавством України та нормативно-правовими актами, а відтак, не міг завдати моральної шкоди позивачу. Крім того, позивачем не наведено жодних фактів його моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, що виникли з вини відповідача.

На думку скаржника, вказана справа є незначної складності, крім того, до позовної заяви позивачем не додано детального опису робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, крім того, розмір витрат адвоката зазначений позивачем не є співмірним зі складністю справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2020 року поновлено Управляючому муніципальному комунальному підприємству-1 процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

21 травня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права в частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, просила рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час розгляду справи мінімальна заробітна плата становила 4 723 грн., а отже 3,5 розмірів мінімальної заробітної плати становить 16 530 грн. 50 коп. Разом з тим, на думку скаржника, суд першої інстанції не вірно визначив розмір завданої їй моральної шкоди взявши за основу розмір мінімальної заробітної плати на дату заподіяння шкоди, а не на дату ухвалення судового рішення.

На думку скаржника, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував обставини і характер заподіяння шкоди, тривалість, обсяг моральних страждань скаржника внаслідок залиття квартири і значного пошкодження майна, тривалість часу протягом якого позивач вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, вимушених змін у життєвих відносинах та інші обставини, які мають значення для правильної оцінки визначення розміру завданої моральної шкоди.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано те, що залиття квартири відбулося 13 серпня 2016 року, проте акт про залиття квартири був складений відповідачем лише 15 серпня 2016 року після її звернення зі скаргою до Бориспільської міської ради. Крім того, внаслідок залиття квартири, остання отримала стрес, сильні душевні хвилювання, безсоння, запаморочення, що призвело до депресії у зв`язку з чим, 18 серпня 2016 року скаржник була змушена звернутись до лікаря, придбати ліки та пройти курс лікування, разом з тим, відповідач жодним чином не намагався врегулювати даний спір в позасудовому порядку.

Таким чином, на думку скаржника, моральна шкода яка була їй завдана неправомірними діями відповідача становить 20 000 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2020 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

18 червня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Управляючого муніципального комунального підприємства - 1, з відповідними підтвердженнями про вручення вказаного відзиву всім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач вважає апеляційну скаргу Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 необґрунтованою, надуманою та такою, що не відповідає обставинам справи та чинному законодавству України.

Позивач зазначає, що постановою Київського апеляційного суду по справі № 359/7567/16 встановлено, що вина за залиття квартири АДРЕСА_1 лежить на відповідачі, а відтак, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.

Позивач посилається на те, що у зв`язку з затопленням її квартири було знищено щойно проведений капітальний ремонт, пошкоджено майно, у зв`язку з чим, позивачу довелось двічі звертатись до суду за захистом порушеного права. Так, негативні наслідки залиття квартири тривають вже 4 роки.

Позивач зазначає, що вона пережила значні душевні хвилювання, що знайшли свій прояв у постійному стресі, страхах та тривогах, порушилися емоційні реакції на події, що відбуваються у житті, знизилась активність, погіршився настрій, порушився сон, позивач стала нервовою, роздратованою, виникло бажання уникати контактів з людьми, почуття образи, обурення, що спровокувало депресію, у зв`язку з чим, остання була вимушена приймати заспокійливі ліки.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Черничко В. В. підтримали доводи апеляційної скарги поданої позивачем, просили суд її задовольнити; проти доводів апеляційної скарги Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 - заперечували, просили суд залишити її без задоволення.

Представники відповідача Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 - Стріха А. І. та Босий Ю. М. підтримали доводи апеляційної скарги відповідача, просили суд її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 - заперечували, просили суд залишити її без задоволення.

Треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток повідомлень на поштові адреси сторін у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність та розмір завданої їй шкоди відповідачем в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , крім того, суд врахував, що інші співвласники квартири, які залучені до участі у справі в якості третіх осіб, самостійних вимог щодо предмету спору не заявляють, проти задоволення позову, не заперечують.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції виходи з засад розумності, об`єктивності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних долях (т. І а.с. 04-05).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 грудня 2006 року, спадкоємицею майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дочка ОСОБА_1 .. Спадкове майно, на яке у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з ј частини квартири АДРЕСА_1 (т. І а.с. 06).

15 серпня 2016 року комісією у складі працівників КП ЖЕК-1: майстра ОСОБА_6 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 , у присутності ОСОБА_1 , складено акт про те, що 13 серпня 2016 року в будинку АДРЕСА_1 , трапилося залиття. При обстеженні виявлено: від потоку води в коридорі на стелі пошкодилося близько 1кв.м. гіпсокартону, намокли кухонні меблі, залитий та не працює телевізор. В коридорі пошкодилися стінки в шафі купе. У вітальні залитий віконний відкіс. Причиною залиття є: у квартирі АДРЕСА_2 лопнув загальний кран ХВП у кухні (т. І а.с. 08).

Як вбачається зі звіту про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого оздоблення та майна у квартирі АДРЕСА_1 , вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню опорядження пошкоджених стін та стель, підлоги та пошкодженого майна, внаслідок затоплення водою приміщень квартири АДРЕСА_1 , станом на 29 серпня 2016 року, з округленням склала 88 743 грн. з врахуванням ПДВ (т. І а.с. 09-33).

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 18441/17-43 від 18 липня 2018 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої власникові квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття рідиною конструктивних елементів та їх оздоблювальних покриттів в приміщеннях квартири з вище розташованих приміщень будинку, згідно результатів проведеного обстеження та даних матеріалів справи, на момент дослідження складає 51 677 грн.(т. І а.с. 34-54).

Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове, про відмову у задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири (т. І а.с. 67-73).

Управляюче муніципальне комунальне підприємство-1 є правонаступником КП «ЖЕК-1» та балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 та виконавцем з надання житлово-комунальних послуг в даному будинку (т. І а.с. 96-97, 98, 99).

24 лютого 2019 року між КП «ЖЕК-1» в особі директора ОСОБА_13 з однієї сторони та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_5 в особі ОСОБА_12 укладено договір № 39/143 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (т. І а.с. 106-109).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року № 6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 13 вказаного Закону встановлено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відносять до житлово-комунальних послуг і включають прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо, послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до статті 15 вказаного Закону мінімальні норми житлово-комунальних послуг встановлюються з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку (споруди), підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньобудинкових мереж і систем.

Закон регламентує права та обов`язки як споживача, так і виконавця цих послуг (статті 20, 21 Закону).

Відповідно до пункту 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року АДРЕСА_1, технічне обслуговування жилих будинків - це комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів робот технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.

Пунктом 2.1.5 Правил передбачено, що до системи технічного огляду жилих будинків входить також профілактичне обслуговування будинків, яке є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.

Періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків, а саме системи водопроводу, каналізації, гарячого водопостачання проводиться кожні 3-6 місяців.

Згідно з пунктом 5.3.4 Правил під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно, зокрема, регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та інше; здійснювати не рідше одного разу на рік профілактичне обслуговування запірної арматури (з прогонкою вентилів кранів), прочищення дворової та не рідше двох разів у рік - будинкової каналізаційної мережі; усувати засмічення в системі.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що згідно акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 15 серпня 2016 року, причиною залиття кватири АДРЕСА_1 , є: у квартирі АДРЕСА_2 лопнув загальний кран ХВП.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 18441/17-43 від 18 липня 2018 року, оскільки санітарно-технічне обладнання та водонесучі комунікації в приміщеннях квартири АДРЕСА_2 , на момент проведення обстеження знаходяться в справному стані, встановити по результатах обстеження технічну причину витоку 13 серпня 2016 року рідини із інженерних водо несучих комунікацій, розташованих в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , не вбачається можливим. Згідно складеного акту комісії КП «ЖЕК-1» від 15 серпня 2016 року причиною залиття приміщення квартири АДРЕСА_1 було вихід з ладу загального крану розташованого на трубопроводі холодного водопостачання в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року встановлено, що місцем витоку води в квартирі АДРЕСА_2 , є прорив загального крану в кухні, тобто першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у вказаній квартирі.

Таким чином, причиною затоплення квартири ОСОБА_1 та місце витоку води знаходиться на ділянці труби, через яку здійснюється постачання холодної води у квартиру ОСОБА_8 , після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у її квартирі, а відтак, відповідальність за технічний стан, якість та надійність інженерного обладнання, встановленого в цій ділянці системи водопостачання, якість проведених робіт при монтажі вказаного крану, лежить саме на виконавцеві послуг КП «ЖЕК -1» м. Бориспіль, а не на власнику квартири АДРЕСА_2 .

Так, Управляюче муніципальне комунальне підприємство-1 є правонаступником КП «ЖЕК-1» та балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 та виконавцем з надання житлово-комунальних послуг у вказаному будинку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідальність за завдану позивачу майнову шкоду лежить на УМКП-1.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 18441/17-43 від 18 липня 2018 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття рідиною конструктивних елементів та їх оздоблювальних покриттів в квартирі АДРЕСА_1 , становить 51 677 грн.

Як вбачається з зі звіту про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт від 29 серпня 2016 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням кухонних меблів, становить 57 583 грн..

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в зазначеному позивачем розмірі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, дослідивши матеріали справи колегія суддів прийшла до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою завданою позивачу, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для відшкодування останній завдану моральну шкоду.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції врахував, як тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, так і суттєвість змін у її житті, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, в матеріалах справи наявна квитанція № 17696925 від 30 серпня 2016 року на суму 750 грн., які були сплачені позивачем за послугу оцінки квартири АДРЕСА_1 , договір № 10-1/19 про надання правової допомоги від 28 травня 2019 року укладений між ОСОБА_1 та АО «ЮРИДИС», додаткова угода до вказаного договору та квитанції № 23 від 08 листопада 2019 року та № 21 від 13 грудня 2019 року на загальну суму 5 000 грн. з призначенням платежу: оплата за надання правової допомоги згідно договором № 10-1/19 від 28 травня 2019 року.

Враховуючи вищенаведена, а також приписи ст. ст. 133, 141 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати понесені останнім на проведення оцінки майна та правничу допомогу.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника ОСОБА_1 на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не було взято до уваги обставини та характер заподіяної шкоди, тривалість, обсяг моральних страждань позивача внаслідок залиття квартири, тривалість часу протягом якого остання вживає заходів для відновлення своїх порушених прав, вимушених змін у життєвих відносинах, душевні страждання, емоційні переживання, незручності та інші обставини, які мають значення для визначення розміру моральної шкоди, оскільки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду саме у розмірі 5 000 грн.

Посилання скаржника УМКП-1 на те, що висновок суду першої інстанції про те, що п. 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 тотожний та такий, що не суперечить п. 22 Типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 в частині визначення понять «внутрішньобудинкова» та «внутрішньоквартирна» система холодного водопостачання, є помилковим, не спростовує висновків суду першої інстанції у зв`язку чим, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника УМКП-1 на те, що між співвласниками квартири АДРЕСА_2 та скаржником не було укладено відповідного договору, а відтак, до даних правовідносин судом першої інстанції безпідставно застосовані положення п. 22 Типового договору, виходячи з наступного.

24 лютого 2019 року між КП «ЖЕК-1» в особі директора ОСОБА_13 з однієї сторони та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_5 в особі ОСОБА_12 укладено договір № 39/143 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Так, УМКП-1 є правонаступником КП «ЖЕК-1» та балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 та виконавцем з надання житлово-комунальних послуг в даному будинку.

Відповідно до п. 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Так, оскільки УМКП-1 є правонаступником КП «ЖЕК-1» та балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 , то відносини між ним та позивачем регулюються, зокрема, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а відтак, суд першої інстанції правомірно застосував до даних правовідносин п. 22 Типового договору, який міститься у вищевказаних Правилах.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що відповідно до акту про залиття від 15 серпня 2016 року, аварія, що трапилась в системі холодного водопостачання, виникла в результаті виходу з ладу крану холодного водопостачання в кухні квартири АДРЕСА_2 , доступ до якого мають лише власники вказаної квартири, таким чином, посилання на те, що шкода заподіяна позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок скаржника, який був балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 , є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, яка набрала законної сили та є чинною, встановлено, що місцем витоку води в квартирі АДРЕСА_2 , є прорив загального крану в кухні, тобто першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у вказаній квартирі.

Таким чином, причиною затоплення квартири ОСОБА_1 та місце витоку води знаходиться на ділянці труби, через яку здійснюється постачання холодної води у квартиру ОСОБА_8 , після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у її квартирі, а відтак, відповідальність за технічний стан, якість та надійність інженерного обладнання, встановленого в цій ділянці системи водопостачання, якість проведених робіт при монтажі вказаного крану, лежить саме на виконавцеві послуг КП «ЖЕК -1» м. Бориспіль, а не на власнику квартири АДРЕСА_2 .

Разом з тим, враховуючи, що УМКП-1 є правонаступником КП «ЖЕК-1» та балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 та виконавцем з надання житлово-комунальних послуг в даному будинку, відповідальність за завдану позивачу майнову шкоду лежить на УМКП-1.

Посилання скаржника УМКП-1 на те, що останній, діючи добросовісно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, приймав участь у роботі комісії, яка фіксувала факт залиття квартири, ліквідував причини залиття квартири, крім того, добросовісно, вчасно та в повному обсязі надавав послуги та виконував обов`язки передбачені законодавством України та нормативно-правовими актами, а відтак, не міг завдати моральної шкоди позивачу, крім того, позивачем не наведено жодних фактів його моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, що виникли з вини відповідача, оскільки, згідно ст. ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою завданою позивачу, наявні правові підстави для відшкодування останній завдану моральну шкоду.

Посилання скаржника УМКП-1 на те, що до позовної заяви позивачем не додано детального опису робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, крім того, розмір витрат адвоката зазначений позивачем не є співмірним зі складністю справи, є безпідставним, оскільки, в матеріалах справи наявний договір № 10-1/19 про надання правової допомоги від 28 травня 2019 року укладений між ОСОБА_1 та АО «ЮРИДИС» відповідно до умов якого, вартість правової допомоги по договору складає 10 000 грн., які були сплачені ОСОБА_1 , що підтверджується квитанціями № 23 від 08 листопада 2019 року та квитанцією № 21 від 13 грудня 2019 року.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова