Справа № 234/4311/20
Провадження № 6/234/171/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м.Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Костюкова Д.Г., за участю секретаря судового засідання Скоробогатової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця Літвиненка Олексія Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,-

В С Т А Н О В И В:

12.03.2020 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся приватний виконавець Літвиненко О.В. з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 50090,00 доларів США та, з кожного по 9 948,71 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

20.11.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

У зв`язку з тим, що боржник добровільно заборгованість не погашає, ухиляється від виклику приватного виконавця, просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань за вищевказаним рішенням суду.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подання приватного виконавця не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до виконавчого листа виданого 26.10.2018р. Селидівським міським судом Донецької області, стягнуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 50090,00 доларів США та, з кожного по 9 948,71 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Місце реєстрації боржника зазначено, як: АДРЕСА_1 .

20.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком О.В. у виконавчому провадженні №60673617 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

20.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком О.В. за виконавчим провадженням №60673617 винесено постанову про арешт майна боржника.

20.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком О.В. за виконавчим провадженням №60673617 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

21.11.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком О.В. за виконавчим провадженням №60673617 отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності у боржника права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та 39.

11.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком О.В. отримано відповідь від ТСЦ 1442 про наявність зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Відповідно до листа ДМС України від 18.12.2019 року, ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕЕ № НОМЕР_1 (термін дії 02.07.2018р.) та FE № НОМЕР_2 , виданим 04.07.2016 року.

23.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком О.В. за виконавчим провадженням №60673617 винесено постанову про арешт коштів боржника.

23.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком О.В. за виконавчим провадженням №60673617 винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 22.01.2020р., відсутня інформація щодо ОСОБА_1 базі даних осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII.

Положеннями статті 6 вищевказаного Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2 частини першої); якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (пункт 5 частини першої).

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Звертаючись до суду з поданням приватний виконавець зазначив, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, зокрема добровільно не виконує судове рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Окрім цього, згідно з п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України має окрім іншого обов`язково містити: інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Оскільки, відповідно до ст. 441 ЦПК України подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, суд вважає, що належних та достовірних доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду приватний виконавець не надав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про рух вказаного виконавчого провадження, оскільки зареєстрований на тимчасово непідконтрольній території України.

Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом 11, які у відповідності до ст. 9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04 листопада 1950 року» від 17 липня 1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду на надано належних та достатніх доказів того, що боржник дійсно свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

За таких обставин, слід відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, відносно ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д. Г. Костюков