Дата документу 08.10.2020
Провадження № 2/937/2043/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Під час розгляду справи уточнила позовні вимоги просила суд визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно договору купівлі-продажу від 06 квітня 1999 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , бабусею позивача та позивачем ОСОБА_6 , в інтересах якої діяла її мати ОСОБА_7 , укладено угоду купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого ОСОБА_5 , бабуся позивача та позивач ОСОБА_8 , набули право власності на нерухоме майно. Даний договір було посвідчено товарною біржею «Українська» та зареєстровано в установленому на той час законному порядку 06.04.1999 року в КП «ММБТІ», за реєстровим № 46369. Квартира складається з однієї житлової кімнати 19,5 кв.м., має загальну площу 34,6 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_5 , яка є співвласницею квартири. Після її смерті позивачка прийняла спадщину на 1/2 частину квартири шляхом подачі до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Рій К.Ю. відповідної заяви. Спадкоємці першої черги, а саме: мати позивачки ОСОБА_3 та її тітка ОСОБА_2 , подали заяви про відмову від прийняття спадщини на її користь. Факт родинних відносин між позивачкою та померлою бабусею підтверджується копіями свідоцтва про народження, про шлюб, з якого вбачається, що дошлюбне прізвище є ОСОБА_9 , а також копіями свідоцтва про народження матері, де її дівоче прізвище ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу яке вона змінила на ОСОБА_9 , а також після повторного шлюбу її прізвище було змінено на ОСОБА_11 .У 2019 році позивачка вирішила оформити спадщину після померлої бабусі, для чого звернулася до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності. Однак, оформити спадщину не вдалося, в зв`язку відсутністю документу, що посвідчує права власності ОСОБА_5 , на належну їй Ѕ частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .02.09.2019 року приватним нотаріусом Рій К.Ю. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.Враховуючи наявність відповідних обставин, які значною мірою порушують спадкові права, позивач змушена звернутись до суду з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після померлої бабусі.Беручи до уваги, що юридична особа - товарна біржа «Українська» згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань існує, і тому не виключена можливість отримання дублікат договору купівлі-продажу.08 лютого 2020 року адвокат Юров В.П. звернувся до ТБ «Українська» з адвокатським запитом про надання інформації про можливість отримання дублікату вказаного вище договору на квартиру, однак з часу отримання 17.02.2020 року та до цього часу біржа нерухомості так і не надала відповіді, незважаючи на п`ятиденний термін надання відповіді з моменту отримання відповідного запиту згідно ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяв у той час, а саме біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі;в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.Як свідчить з вищевикладеного, що 06 квітня 1999 року уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір було посвідчено товарною біржею «Українська». Пунктом 12 Договору, передбачено, що відповідно до ст. 227 ЦК України даний договір підлягає подальшої реєстрації в МБТІ протягом десяти днів. Право власності на квартиру в КП «ММБТІ» зареєстровано 06.04.1999 року, за реєстровим № 46369.Договір купівлі-продажу від 06.04.1999 року, посвідчений біржею нерухомості було зареєстровано у Мелітопольському бюро технічної інвентаризації», і як свідчить з вищевикладеного, на час виникнення спірних правовідносин, не суперечило чинному законодавству, зокрема Інструкції «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб», яка передбачала підставу для державної реєстрації договори купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею.Оскільки дані правовідносини виникли ще в 1999 році, тобто під час дії ЦК України в редакції 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, вважає, що при розгляді даної справи повинні бути застосовані саме норми ЦК України в редакції 1963 року. З наведеного вбачається відсутність вирішення даного спору в позасудовому порядку.

Від представника позивача адвоката Юрова В.П. надійшла заява про розгляд справи за їх з позивачем відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком є ОСОБА_13 , матір`ю ОСОБА_7 . (а.с. 6)

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_14 , 03 липня 1992 року уклала шлюб з ОСОБА_13 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_9 . (а.с. 10)

Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батько - ОСОБА_15 , матір`ю ОСОБА_5 . (а.с. 9).

14 червня 2019 року позивачка ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_16 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_17 , відповідно до наданої копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданий Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №344 (а.с.7)

18 травня 1999 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 було розірвано, відповідно до наданої копії свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області, атів запис, 269. (а.с. 11)

10 грудня 2011 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_18 . Після чого змінила прізвище на ОСОБА_11 . (а.с. 12)

ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся позивачки померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.8).

06 квітня 1999 року між сторонами договору ОСОБА_5 , ОСОБА_12 ,в інтересах якої діяла її мати ОСОБА_7 (з однієї сторони) та ОСОБА_4 (з другої сторони) на Українській товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 . (а.с.17)

Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 , ОСОБА_12 придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 19,5 м2, загальною площею 34,6 м2, за ціною 3400 гривень.

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований 06.04.1999 року у «Мелітопольському міжміському бюро технічної Інвентаризації» у реєстрову книгу за № 229.

Згідно із діючим законодавством на час укладання договору купівлі-продажу вказаноїквартири, Договір був зареєстрований у Мелітопольському міжміському бюро технічної Інвентаризації.

За наслідками укладення договору купівлі-продажу квартири продавець отримав до підписання договору грошові кошти в сумі 3400 грн. за домовленістю сторін правочину (п.4 Договору) та передали покупцям належний йому на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 стали новими власниками.

На час укладення договору купівлі-продажу у квітні 1999 року сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Мелітопольським БТІ.

Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.

Реєстрація бюро технічної інвентаризації за померлим права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на квітень 1999 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею.

Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_12 повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири, ними здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які продавець ОСОБА_4 одержав до підписання цього договору, що вбачається з п.4 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Мелітопольському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку. Крім того, вказаний договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 , і правомірно володіли ним.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , про що свідчить актовий запис про смерть №1654 від 20жовтня 2012 року, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області.

Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ часткуквартиру АДРЕСА_1 , яка належалаїй на підставі договору купівлі продажу нерухомості від 06квітня 1999 р. № 16369 від 06.04.1999 року.

Постановою приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, Рій К.Ю., від 02 вересня 2019 року позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартиру АДРЕСА_1 з тих підстав, що згідно п.п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких видача Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про право власності на майно та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Спадкоємцем не було надано документу, що посвідчує право власності на вищевказануквартиру, прийняти договір купівлі-продажу, зареєстрований на товарній біржі, у якості правовстановлюючого документа немає можливості, оскільки відповідно до глави 8 пункту 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства та мені рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. (а.с.17).

Відповідно до поданих заяв приватному нотаріусу Мелітопольського міського нотаріального округу К.Ю. Рій про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями є ОСОБА_12 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 поданих до нотаріуса, вони відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_12 онуки померлої, відповідно до ст. 1274 ЦКУ

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1218 чинного Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, має бажання прийняти спадщину, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт належності вищевказаної Ѕ частиниквартири її померлій бабусі, тому суд вважає вимоги позивача є цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року, ст.ст.328, 331,392 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст.11,15,16,182,328,331,373-374,381,392,1216-1218, ст.ст.1225,1233-1236,1268-1270,1299 ЦК України, ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНКООП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНКООП НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2

Суддя: Т.В.Юрлагіна