Єдиний унікальний номер 235/7805/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/835/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Соломахи Л.І.,

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/7805/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з апеляційною скаргою позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2019 року у складі судді Назаренко Г.В., -

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі ПАТ "Дельта Банк")в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що 25 травня 2007 року між Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (далі ПАТ "Кредипромбанк") та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 9/25ДС/0247/2007-НВСклн, згідно умов якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію на загальну суму 57 375,00 доларів США зі сплатою 13,85 % річних за користування кредитом на строк з 25 травня 2007 року по 24 травня 2032 року.

Виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором забезпечується порукою. Згідно Договору поруки № 9/25ДС/0247/П01/2007-НВСклн від 25 травня 2007 року, укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 , Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання Боржником зобов`язань за кредитним договором.

26 червня 2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Кредитпромбанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги від боржників ПAT "Кредитпромбанк" повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором № 9/25ДС/0247/2007-НВСклн, укладеним з позичальником ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що ПАТ "Кредитпромбанк" свої зобов`язання в частині надання кредитних коштів виконав, що Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, що станом на 28 липня 2015 року відповідач має заборгованість у сумі 533 884,18 грн., з яких тіло кредиту - 463 917,42 грн., відсотки - 69 966,76 грн., просив стягнути зазначену заборгованість солідарно з відповідачів на його користь (а.с. 1 - 5).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 533 884,18 грн., з яких тіло кредиту - 463 917,42 грн. відсотки - 69 966,76 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 4 003,13 грн. з кожного (а.с. 64 - 67).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2019 року заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 108).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2019 року позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 9/25ДС/0247/2007-НВСклн від 25 травня 2007 року в сумі 533 884,18 грн.

В задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір 5 338,84 грн. (а.с. 155 159).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ "Кредитпромбанк" свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит. Позичальник ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору перестав сплачувати позивачу грошові кошти, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року у нього виникла заборгованість у сумі 533 884,18 грн., з яких тіло кредиту - 463 917,42 грн.; відсотки - 69 966,76 грн. 26 червня 2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Кредитпромбанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Кредитпромбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях і до ПАТ "Дельта Банк" переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню на користь нового кредитора - ПАТ "Дельта Банк".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_2 припинена. Боржник ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 24 травня 2032 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Згідно пункту 4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, щомісяця у період з 01 по 10 число (включно) кожного календарного місяця, не менш ніж 136,00 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Відповідно до пункту 2.1 договору поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 11 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя (а.с. 155 - 159).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - АТ "Дельта Банк" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2019 року як необґрунтоване та таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким заборгованість за кредитним договором у сумі 533 884,18 грн. стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно п. 4.1 договору поруки договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України для припинення поруки мають настати декілька умов, зокрема: настання строку визначеного у договорі поруки або настання строку виконання основного зобов`язання і не пред`явлення вимог до поручителя протягом шести місяців з дня настання такого строку. При цьому, строк настання виконання основного зобов`язання може настати у строк визначений договором або законом. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

AT "Дельта Банк" при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя не пропустив строк вимоги про погашення заборгованості до поручителя, оскільки як Договором поруки так і Кредитним договором передбачено термін виконання зобов`язання впродовж періоду до 24 травня 2032 року.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і має пред`явити вимогу до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати, коли був змінений строк виконання зобов`язання у зв`язку з застосуванням права на дострокове стягнення заборгованості. Саме такі правові позиції, викладені Верховним Судом України у постановах від 09 вересня 2015 року по справі № 6-933цс15, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-125цс 14.

Враховуючи, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором встановлений до 24 травня 2032 року, звернувшись із позовом до суду 10 вересня 2015 року про стягнення заборгованості з поручителя, банк, пред`явивши позовну заяву, застосував право вимоги про дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і саме з цього часу має відраховуватися термін для звернення до поручителя з вимогою про погашення заборгованості, який банк не пропустив, а відтак у суду не було підстав застосовувати позовну давність до попередніх періодів на стягнення боргу (а.с. 184 - 188).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року за апеляційною скаргою позивача АТ "Дельта Банк" відкрито апеляційне провадження (а.с. 191 - 193).

Відповідач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача повідомлений відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 14 лютого 2020 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 196).

Вдповідач ОСОБА_2 копію апеляційної скарги отримав 18 лютого 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 198).

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зазначає, що позиція позивача про те, що шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, підлягає обчисленню від дати звернення АТ "Дельта Банк" до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, тобто з часу зміни строку виконання основного зобов`язання, є помилковою.

Згідно правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі №6-1451цс16, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Договором поруки, укладеним між ПАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 , не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється. Умовами Договору визначено, що він діє до повного погашення заборгованості Боржника за Кредитним договором. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань Боржника не свідчать про те, що ними встановлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що Кредитним договором передбачений строк повернення кредиту щомісяця до 10 числа місяця наступного за звітним.

Таким чином, у Банка виникло право протягом шести місяців, починаючи з липня 2014 року, звернутися до суду з відповідним позовом до Поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором. Із позовом до Боржника та Поручителя Банк звернувся у серпні 2015 року, тобто поза межами встановленого строку (а.с. 201 - 202).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 березня 2020 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 25 березня 2020 року (а.с. 207 - 209).

В судове засідання апеляційного суду 25 березня 2020 року сторони не з`явилися.

Позивач - АТ "Дельта Банк" судову повістку-повідомлення про розгляд справи 25 березня 2020 року отримав 07 березня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 217).

16 березня 2020 року до апеляційному суду надійшла заява представника позивача Веретюк О.А., яка діє на підставі довіреності юридичної особи від 26 лютого 2020 року (а.с. 215), про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 214).

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи 25 березня 2020 року повідомлений відповідно до частини першої статті 11 Закону України від 12 серпня 2014 року №1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 02 березня 2020 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали суду про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 211).

Відповідач ОСОБА_2 судову повістку-повідомлення про розгляд справи 25 березня 2020 року отримав 04 березня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 212).

Відповідач ОСОБА_1 причини неявки у судове засідання не повідомив і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_2 25 березня 2020 року надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи 25 березня 2020 року у його відсутність (а.с. 223 - 224).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача АТ "Дельта Банк" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється, що 25 травня 2007 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 9/25ДС/0247/2007-НВСклн, згідно умов якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію в національній валюті України та в іноземній валюті в межах загальної суми 57 375,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату надання кредиту, а Позичальник зобов`язується повернути надані кредити не пізніше 24 травня 2032 року на умовах та в порядку, що передбачені цим договором.

Згідно пункту 2.1.1 договору кредитні кошти надаються на купівлю нерухомості - квартири, загальною площею 48,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 40 800 доларів США (а.с. 6- 11).

Згідно Додаткової угоди № 1 від 14 серпня 2008 року до Кредитного договору процентна ставка за кредитом на купівлю нерухомості відповідно до пункту 2.1.1 цього Договору з 14 серпня 2008 року складає 13,85% річних в іноземній валюті (а.с. 12 - 13).

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав. 25 травня 2007 року Позичальнику ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 40 800,00 доларів США, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 470 від 25 травня 2007 року, в якій є підпис отримувача ОСОБА_1 (а.с. 18).

Згідно пункту 4 Кредитного договору Позичальник зобов`язується, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту на купівлю нерухомості, відповідно до пункту 2.1.1 цього Договору, забезпечити погашення отриманого кредиту у розмірі не менш, ніж 136,00 доларів США, у період з 01 по 10 число включно кожного календарного місяця (а.с. 6- 11).

Згідно пункту 5.2 Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісяця в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредитів Позичальником за цим Договором, але не пізніше терміну, вказаного у пункті 1.1 цього Договору (а.с. 6- 11).

Згідно довідки позивача заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року складає 533 884,18 грн., з яких тіло кредиту - 21 027,63 доларів США, що в еквіваленті складає 463 917,42 грн.; відсотки - 3 171,33 доларів США, що в еквіваленті складає 69 966,76 грн., з яких прострочена заборгованість: за тілом кредиту - 0 доларів США, за процентами - 2 952,91 доларів США, що в еквіваленті складає 65 147,92 грн.(а.с. 19).

Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту прострочена заборгованість за процентами станом на 28 липня 2015 року виникла внаслідок несплати Позичальником процентів в період з серпня 2014 року по 28 липня 2015 року (а.с. 139).

Невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України є порушенням зобов`язання.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 у строк, встановлений кредитним договором, зобов`язання не виконує - з серпня 2014 року проценти за користування кредитом не сплачує, відповідно до частини першої статті 612 ЦК України він вважається таким, що прострочив.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 4.7 Кредитного договору також передбачено обов`язок Позичальника достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними у разі невиконання зобов`язань, передбачених у пунктах 4.5 та 4.6 цього договору (а.с. 6 - 11).

Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено право Банку у разі недотримання Позичальником умов цього Договору вимагати дострокового його розірвання, припинення надання кредитів в рамках кредитної лінії, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору (а.с. 6 - 11).

Враховуючи, що Позичальник ОСОБА_1 з серпня 2014 року свої зобов`язання за кредитним договором щодо щомісячного повернення позики частинами та сплати процентів не виконує, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом, Банк обґрунтовано звернувся до суду з вимогою дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 533 884,18 грн., яка утворилася станом на 28 липня 2015 року в межах строку позовної давності (заборгованість стала утворюватися з серпня 2014 року, в суд банк звернувся 29 серпня 2015 року - здав позов на пошту).

В цій частині рішення суду Банком фактично не оскаржується.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до Договору поруки № 9/25ДС/0247/П01/2007-НВСклн, який укладений 25 травня 2007 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 , Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання обов`язків ОСОБА_1 за кредитним договором № 9/25ДС/0247/П01/2007-НВСклнвід 25 травня 2007 року (п. 1.1).

Згідно пункту 1.3 Договору поруки Поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник (а.с. 14 - 15).

Згідно пункту 2.1 Договору поруки у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань перед Банком за платежами, що передбачені Кредитним договором, відповідальність Поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена Кредитним договором (а.с. 14 - 15).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до повного повернення Боржником та/або поручителем заборгованості за Кредитним договором (а.с. 14 - 15).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору поруки він діє до повного виконання усіх зобов`язань боржника за кредитним договором. Строк, після закінчення якого порука припиняється, договором не визначено. Враховуючи, що Позичальник ОСОБА_1 припинив сплачувати заборгованість за кредитом з серпня 2014 року, позов до суду пред`явлено у серпні 2015 року, договір поруки на момент пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України припинено, у зв`язку з чим підстави для стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 , як поручителя, відсутні (а.с. 155 - 159).

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, до нього суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до статті 559 ЦК України, в редакції яка діяла на час звернення позивача до суду, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина перша).

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем (частина друга).

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника (частина третя).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що договором поруки, укладеним між Банком та Поручителем ОСОБА_2 , строк припинення поруки не встановлено і відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

У Кредитному договорі та Додатковій угоді № 1 до Кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а також обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання Позичальником ОСОБА_1 окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно з відповідним графіком, який наведений у пункті 4 Кредитного договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц).

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 червня 2019 року у справі № 408/8040/12, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11.

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанова Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Пославшись на ці ж правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції їх неправильно розтлумачив, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до Поручителя у зв`язку із припиненням поруки.

Позивач пред`явив вимогу до Поручителя ОСОБА_2 , звернувшись до суду 29 серпня 2015 року (а.с. 1 - 45), а тому щодо зобов`язань про погашення заборгованості за кредитним договором за період з 01 березня 2015 року по 29 серпня 2015 року та щодо зобов`язань про дострокове повернення тіла кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, строк виконання яких настав 29 серпня 2015 року, позивачем шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, не сплинув. Отже, в межах зобов`язань Позичальника ОСОБА_1 за цей період Поручитель ОСОБА_2 має нести з Позичальником ОСОБА_1 солідарну відповідальність.

Згідно пункту 4 Кредитного договору, в якому фактично наведено графік погашення кредиту, виходячи з щомісячного погашення кредиту у розмірі не менш 136,00 доларів США у період з 01 по 10 число включно кожного календарного місяця, поточна заборгованість за тілом кредиту станом на 11 березня 2015 року мала складати 28 016,00 доларів США (а.с. 6 - 11).

Виходячи з довідки позивача про розмір заборгованості (а.с. 19) та розрахунку заборгованості (а.с. 139), заборгованість Позичальника ОСОБА_1 за період з 01 березня 2015 року станом на 28 липня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку дії поруки, з урахуванням вимоги про дострокове погашення кредиту, складає:

- за тілом кредиту - 21 027,63 доларів США (згідно курсу НБУ, зазначеного Банком у розрахунку заборгованості 100 USD = 2 206,2278 UAH, еквівалентно 463 917,42 грн.), тобто є меншою, ніж мала бути станом на 11 березня 2015 року згідно графіку погашення заборгованості і відповідно не є простроченою, а є такою, що вимагається Банком достроково;

- за процентами - 1 205,36 доларів США (згідно курсу НБУ, зазначеного Банком у розрахунку заборгованості 100 USD = 2206,2278 UAH, еквівалентно 26 592,98 грн.).

Отже, заборгованість за тілом кредиту у сумі 463 917,42 грн., яка утворилася у зв`язку із вимогою від 29 серпня 2015 року про дострокове повернення кредиту, та заборгованість за процентами у сумі 26 592,98 грн., яка утворилася за період з 01 березня 2015 року по 28 липня 2015 року, всього у сумі 490 510,40 грн. (463 917,42 + 26 592,98) підлягає стягненню солідарно з Позичальника ОСОБА_1 та Поручителя ОСОБА_2 .

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який викладений Великою палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц (провадження 14-243цс19), згідно якого уразі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Решта заборгованості за процентами у розмірі 43 373,78 грн. (69 966,76 - 26 592,98), яка утворилася за період з серпня 2014 року по 28 лютого 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку від дня звернення Банку до суду з цим позовом, підлягає стягненню одноособово з позичальника ОСОБА_1 , оскільки щодо цих зобов`язань порука ОСОБА_2 на час звернення Банку до суду з цим позовом відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України припинилася.

Доводи апеляційної скарги позивача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду про стягнення заборгованості у розмірі 533 884,18 грн. лише з Позичальника ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

26 червня 2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПAT "Кредитпромбанк" продав (відступив), а ПAT "Дельта Банк" купив (прийняв) права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором № 9/25ДС/0247/2007-НВСклнвід 25 травня 2007 року, укладеним зі ОСОБА_1 , та забезпечувальним договором - договором поруки № 9/25ДС/0247/2007-НВСклн, який укладений зі ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 23 червня 2013 року та додатком до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Кредитпромбанку на користь Дельта Банку від 26 червня 2013 року (а.с. 26 - 33, а.с. 34).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку із заміною у кредитних зобов`язаннях за кредитним договором №9/25ДС/0247/2007-НВСклн від 25 травня 2007 року кредитора - ПAT "Кредитпромбанк" новим кредитором відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги став ПAT "Дельта Банк", до якого перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 та його поручителя ОСОБА_1 , а тому заборгованість за кредитним договором № 9/25ДС/0247/2007-НВСклн від 25 травня 2007 року підлягає стягненню на користь нового кредитора - AT "Дельта Банк".

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, він здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

При зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки відповідно до пункту 22 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (в редакції на час звернення позивача до суду першої інстанції - 29 серпня 2015 року) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнялася від сплати судового збору у справах, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VІ "Про судовий збір" (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду першої інстанції - 29 серпня 2015 року) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 8 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік"мінімальна заробітна плата у місячному розмірі встановлена з 1 січня - 1 218 гривень.

Отже, з позовних вимог з ціною позову 533 884,18 грн. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. (533 884,18 х 1% = 5 338,84 грн., але не більше 3 654,00 грн. (1 218 х 3).

З урахуванням задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів на відповідача ОСОБА_1 слід покласти судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 1 975,43 грн. (490 510,40 х 3 654,00 : 533 884,18 : 2 = 1 678,57 грн. + 296,86 грн. (43 373,78 х 3 654,00 : 533 884,18), на відповідача ОСОБА_2 - 1 678,57 грн., що разом складає 3 654,00 грн., який підлягає стягненню на користь держави.

За подання апеляційної скарги з оскаржуваних вимог майнового характеру у сумі 533884,18 грн. позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 008,26 грн. (а.с. 169, а.с. 175)

Відповідно до п/п 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, з апеляційної скарги позивача підлягав сплаті судовий збір у розмірі 5 481,00 грн. (3 654 х 150%).

Відповідно до статті 141 ЦПК України розподілу між сторонами підлягає лише судовий збір, сплачений в межах встановлених законом.

Враховуючи, що за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача рішення суду по суті змінилося лише щодо вимог до поручителя ОСОБА_2 , понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в межах розміру, встановленого законом, пропорційно розміру задоволених позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 (490 510,40 грн.), слід покласти на відповідача ОСОБА_2 в розмірі 5 035,71 грн. (490 510,40 х 5 481,00 : 533 884,18).

Відповідно до статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

На час ухвалення апеляційним судом судового рішення клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги до апеляційного суду не надійшло.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 9/25ДС/0247/2007-НВСклн від 25 травня 2007 року станом на 28 липня 2015 року у сумі 490 510 (чотириста дев`яносто тисяч п`ятсот десять) гривень 40 коп., з яких заборгованість за кредитом у сумі 463 917 гривень 42 коп., яка вимагається достроково; заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01 березня 2015 року по 28 липня 2015 року у сумі 26 592 гривні 98 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 9/25ДС/0247/2007-НВСклн від 25 травня 2007 року станом на 28 липня 2015 року у сумі 43 373 (сорок три тисячі триста сімдесят три) гривні 78 коп., з яких заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 лютого 2015 року у сумі43 373 гривні 78 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи судом першої інстанції, у сумі 1 975 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 43 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнути зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи судом першої інстанції, у сумі 1 678 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім) гривень 57 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на відшкодування витрат по сплаті судового збору у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції 5 035 (п`ять тисяч тридцять п`ять) гривень 71 коп.

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" - , юридична адреса: 01133, місто Київ, вул. Щорса, 36-б.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований