Провадження № 2/761/783/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до міністра закордонних справ України ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), Державної казначейської служби України (далі по тексту - Відповідач 2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди .

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було порушено Конституційні права позивача та не було здійснено особистого його прийому протягом тривалого часу. Так, позивач з`являвся в прийомні дні до відповідача, проте особистих зустрічей із ним так і не відбулося. В зв`язку з цим він звернувся до адміністративного суду щодо оскарження такої бездіяльності міністра закордонних справ України ОСОБА_2 та при розгляді таких справ він поніс кишенькові витрати під час присутності на судових засіданнях. Як зазначає позивач, йому було відмовлено в ухвалені додаткового рішення та компенсації витрат.

Постановами Окружного адміністративного суду міста Києва у справах № 826/2266/16, 826/17920/16, 826/14072/17 та 826/4703/17, які набрали законної сили, було визнано протиправною бездіяльність міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича щодо нездійснення особистого прийому позивача.

ОСОБА_1 зазначав, що він поніс матеріальні втрати під час присутності на судових засіданнях по справах 826/17920/16 та 826/4703/17, а тому просить стягнути 4 170,83 грн.

24.06.2019 року до суду надійшов відзив представника міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що постанови у справах №826/2266/16, 826/17920/17 та 826/4703/17 виконані в повному обсязі та позивачу сплачені кошти. А тому суддями в межах зазначених справ в повній мірі були розглянуті наведені позивачем мотиви, оцінені надані докази та вирішено питання про розподіл судових витрат. Представник зазначає, що оскільки позивачем не доведена сума збитків та питання про відшкодування зазначених позивачем коштів було вирішено адміністративними судами, тому заявлені вимоги не можуть бути задоволені. Також представник зазначає, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Позивач та представник міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича звернулись до суду із заявами про слухання справи в їх відсутність. Позивач зазначив, що просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не направив.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відзив представника міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича, оцінивши в сукупності надані докази приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за наступних підстав.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 1174 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, то при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевою самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

За змістом зазначених норм відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, завданої особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на державу.

Для застосування такого виду відповідальності, який передбачений вищезазначеними нормами є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з вимогами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що він поніс витрати приймаючи участь при розгляді справ, проте розрахунок суми яку він просить стягнути суду не надано.

До позовної заяви позивач надав копії квитків та документів на підтвердження понесення витрат на проживання.

Частина 3 статті 132 КАС України (в редакції після 15.12.2017 року) визначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

В той же час ч.3 ст.87 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) визначала, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Отже, так як позивач просить стягнути з відповідача витрати, які згідно з вимогами діючого законодавства віднесені до судових витрат та питання про їх відшкодування має бути вирішене при ухваленні рішення у відповідній справі та не є матеріальною шкодою, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Крім того, позивачем не надано суду доказів завдання йому відповідачем моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та бездіяльністю відповідача, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула