Ухвала

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 754/8730/19

провадження № 61-9673св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Прокуратура міста Києва, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року у складі судді Саламон О. Б. та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що у період проходження ним служби в органах міліції, а саме 29 травня 2015 року, Прокуратурою міста Києва внесені відомості про кримінальне правопорушення за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), кримінальне провадження № 0000657, за фактом вимагання неправомірної вигоди співробітником одного з районних відділів міліції.

03 липня 2015 року старшим слідчим слідчого відділу Прокуратури міста Києва його затримано, проведені обшуки за місцем його проживання та місцем роботи, а також повідомлено його про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

Ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва до нього застосовано цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, у подальшому термін дії домашнього арешту продовжено на два місяці в межах строку досудового розслідування, його відсторонено від посади строком на два місяці, накладено арешт на його майно.

25 листопада 2015 року затверджено обвинувальний акт, відповідно до якого його обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. Зазначений акт направлено для розгляду до Деснянського районного суду м. Києва.

У процесі судового розгляду справи затверджено новий обвинувальний акт та його дії кваліфіковані за частиною першою статті 368 КК України.

Позивач зазначав, що суд визнав недоведеним обвинувачення у вчиненні ним зазначеного вище кримінального правопорушення та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року, його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні згідно з частиною першою статті 368 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався.

Також позивач зазначав, що судами встановлено, що під час досудового розслідування порушені його права при проведенні негласних слідчих (розшукових) дій.

Незаконними діями органу досудового розслідування порушені його права на подальше проходження служби в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року - в органах поліції. Так, на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в ігноруванні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України. У подальшому його звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України.

Вважаючи звільнення порушенням своїх прав, він вимушений був звертатися за їх відновленням до судових органів. Протягом 2015-2018 років він захищав свої права у судах, проте незважаючи на позитивні рішення судів, надалі змушений звертатися до суду, оскільки Міністерство внутрішніх справ України не визнає його право на пенсійне забезпечення як особи, що має відповідну вислугу років та право на отримання пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зазначив, що судова тяганина, що виникла у зв`язку з порушенням його прав, та з урахуванням норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про Національну поліцію», призвела до того, що він не зміг скористатися своїм правом на подальше проходження служби в поліції.

Діями органу досудового слідства йому завдано моральної шкоди, оскільки у період пред`явлення підозри, та до набрання вироком законної сили, він незаконно знаходився під слідством. Зазначене завдало йому моральних втрат, страждань, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, систематичного стресового стану, підірвало здоров`я, честь та гідність, втрачено дохід. Оскільки період перебування його під слідством складає 28 місяців, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 116 844,00 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання з розрахункового рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури та суду, 1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 250 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційні скарги першого заступника прокурора міста Києва, Державної казначейської служби України залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року залишено без змін.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування позивачу завдано моральних втрат,що призвело до зменшення його авторитету як працівника органів внутрішніх справ, приниження його честі, гідності та ділової репутації, обмеження його соціальної та професійної активності. Розмір відшкодування моральної шкоди із урахуванням засад розумності та справедливості складає 250 000,00 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг

У червні 2020 року Державна казначейська служба України подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволених вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга Державної казначейської служби України мотивована тим, що судами не враховано, що на момент розгляду справи місцевим судом діяв Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень якого мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Державна казначейська служба України не порушувала прав та обов`язків позивача, не вступала із ним у будь-які правовідносини та не завдала йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами. Суди не врахували правового висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суд від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У червні 2020 року Прокуратура міста Києва подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржувані судові рішення шляхом зменшення суми, стягнутої на відшкодування моральної шкоди.

Касаційна скарга Прокуратури міста Києва мотивована тим, що суди не встановили усі фактичні обставини справи, які мають значення для вирішення справи, наданні позивачем обґрунтування обмежуються посиланням на виправдувальний вирок та його суб`єктивним ставленням до фактичних подій та не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із кримінальним переслідуванням. Судами не враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 214/6982/13-ц.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за касаційними скаргами Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 21 жовтня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик