ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1633/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1332/19 Категорія: на ухвалу Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 ,

скаржник ТОВ «ФК Інвент»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інвент» на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2020 (повний текст складено 05.08.2020, суддя в суді першої інстанції Коваль А.Б.) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в :

предметом позову у справі є вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим договору іпотеки від 24.07.2008, реєстр. №5531, за яким в іпотеку передана квартира, належна позивачу, по АДРЕСА_1 .

03.08.2020 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 ., до вирішення спору стосовно припинення спірного Договору іпотеки по суті. Заява мотивована тим, що 30.07.2020 на її адресу від ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» (нового кредитора) надійшло повідомлення, датоване 14.07.2020 №КПД-281-074/20-П-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення, яким ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» ставить її до відома, що ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору від 14.07.2020 №2285/к відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» право вимоги за кредитним договором від 24.07.2008 №286-0181002/ФКВ-08, укладеним з ОСОБА_2 , та іпотечним договором від 24.07.2008, де вона виступає майновим поручителем ОСОБА_2 , та позов щодо припинення якого зараз розглядається судом у даній цивільній справі.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» заявляє, що не чекаючи рішення суду, в позасудовому порядку, має намір відчужити її квартиру до вирішення даного цивільного спору щодо правомірності її перебування в іпотеці. Такі дії відповідача можуть спричинити невідворотні наслідки, у зв`язку з чим виконання рішення суду у цій справі буде неможливим, а крім того, позбавлятиме позивача ефективного захисту її порушеного права, за захистом якого вона звернулася до суду.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2020 вказану заяву про забезпечення позову задоволено. Суд вказав, що наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ФК Інвент» подало 02.09.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у вжитті заходів забезпечення позову. В обґрунтування вказано на те, що товариство у визначеному законодавством порядку набуло право вимоги до боржника, яким є позивач у справі, у результаті набуття активів ПАТ «Дельта Банк» (попереднього кредитора). Заходи забезпечення позову не спів мірні із заявленими позовними вимогами, адже у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню, що вбачається з правових висновків ВС від 16.08.2018 справа №910/1040/18, від 15.05.2019 справа №658/2197/18, від 20.07.2020 справа №914/2157/19. Крім того, застосування судом у даній справі аналогічних заходів забезпечення позову вже було предметом касаційної перевірки згідно ухвали про відмову у відкриття касаційного провадження від 29.08.2019, постановленої за результатами касаційного розгляду справи. ВС у постанові від 16.08.2018 справа №910/1040/18 вказав, що у разі відсутності примусового виконання рішення у справі як підстава для забезпечення позову має застосовуватись обґрунтоване припущення про неможливість ефективного захисту прав позивача без вжиття заходів забезпечення позову, а не про неможливість виконання рішення суду, як помилково вказано в оскаржуваній ухвалі. Також за наведеними висновками ВС забезпечення позову протиправно порушить законні права іпотекодержателя на забезпечення своїх вимог за рахунок іпотечного майна. Суд не врахував, що у разі задоволення вимог про забезпечення позову державний реєстратор вчинить дії на внесення відповідних записів про обтяження майна до Державних реєстрів, попри те, що вирішення спору у справі по суті не тягнутиме примусового виконання такого рішення суду. Висновки суду першої інстанції в цій справі є належним чином не мотивованими. Скаржник не повідомляв позивача про намір відчужити її квартиру, а направлення відповідних вимог було спрямовано на виконання вимог ст. 516 ЦК та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач у справі просить залишити її вимоги без задоволення, оскільки з листа ТОВ «ФК Інвент», надісланого їй, прямо вбачається намір щодо реалізації квартири, яка є предметом іпотечного обтяження, що свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Аналогічні пояснення апеляційному суду надані також відповідачем ОСОБА_2 , який просив залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, додатково зазначаючи про незаконність дій нового кредитора по реалізації предмета іпотеки.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Так відповідно до положень частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.п.1, 2 шляхом накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Апеляційний суд враховує, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, необхідно пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду за відповідним позовом; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином для того, щоб було вжито заходів для забезпечення позову у справі заявнику необхідно довести доказами факт того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Слід врахувати, що згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При розгляді справи встановлено, що позивач у березні 2019 року звернулася до суду з позовом про визнання договору іпотеки припиненим, посилаючись на те, що 24.07.2008 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 24.07.2008 №286-0181002/ФКВ-08, між нею та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого у разі порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - на належну позивачу в цій справі на праві власності квартиру по АДРЕСА_1 .

02.07.2010 ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 286-0181002/ФКВ-08, яке перейшло 17.06.2020 до ТОВ «ФК Інвент».

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.12.2017 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 24.07.2008 №286-0181002/ФКВ-08 станом на 28.07.2015 в загальній сумі 618 718,94 грн.

Постановою старшого державного виконавця Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 22.08.2017 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 618 718,94 грн.

Позивач подала заяву про забезпечення позову у справі предметом позову в якій є вимоги про визнання договору іпотеки припиненим, який укладений між нею та банком на виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед банком. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що є предметом іпотеки, до вирішення даного спору по суті, позивач посилалася на те, що саме такий захід забезпечення позову може захистити її право на нерухоме майно, яке передане в іпотеку.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що безпосередньо під час судового розгляду права за договором іпотеки, спір про припинення якого вирішується судом, перейшли до нового стягувача - ТОВ «ФК Інвент», який розпочав процедуру задоволення своїх вимог за рахунок обтяженого іпотекою майна, надіславши відповідну вимогу іпотекодавцю.

У аспекті викладеного апеляційний суд вважає, що у справі існують обґрунтовані підстави для висновків, що без вжиття заходів забезпечення позову ефективний захист прав позивача буде суттєво ускладнений в разі задоволення його позовних вимог. Так за своєю суттю вимоги позивача, як іпотекодавця, спрямовані на оспорювання (заперечення) права іпотекодержателя за відповідним договором іпотеки на задоволення своїх вимог за рахунок обтяженого іпотекою майна, з посиланням на те, що відповідне правовідношення припинено.

При цьому, безсумнівно відчуження спірного майна скаржником, як новим іпотекодержателем, призведе до ускладнення вирішення спору у справі, адже потребуватиме залучення до участі в її розгляді нових власників майна.

Такі висновки підтверджують обґрунтованість вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову у справі та спростовують посилання скаржника на те, що суд не навів мотивів для висновків про наявність підстав для забезпечення позову.

Апеляційні доводи про те, що скаржник не повідомляв позивача про намір відчужити її квартиру, а направлення відповідних вимог було спрямовано на виконання вимог ст. 516 ЦК та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», слід відхилити, оскільки зі змісту направленого позивачу листа вбачається намір щодо реалізації предмета іпотеки.

Посилання скаржника на те, що заходи забезпечення позову не співмірні із заявленими позовними вимогами, адже у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню, що вбачається з правових висновків ВС від 16.08.2018 справа №910/1040/18, від 15.05.2019 справа №658/2197/18, від 20.07.2020 справа №914/2157/19, на думку апеляційного суду є необґрунтованим, адже фактично у справі перевіряється правомочність скаржника задовольняти свої вимог за рахунок обтяженого іпотекою майна, яка в разі задоволення позову не підтвердиться, відповідно, дії по відчуженню іпотечного майна будуть вчиненими скаржником поза наявними повноваженнями та незаконно порушуватимуть права позивача.

Ці ж висновки спростовують твердження скаржника про те, що забезпечення позову протиправно порушить законні права іпотекодержателя на забезпечення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Вказівка скаржника на те, що застосування судом у даній справі аналогічних заходів забезпечення позову вже було предметом касаційної перевірки згідно ухвали про відмову у відкриття касаційного провадження від 29.08.2019, постановленої за результатами касаційного розгляду справи, слід оцінити критично, адже на даний час фактичні обставини справи змінилися право вимоги за договором іпотеки, яке ставиться під сумнів позивачем, перейшло до нової особи (скаржник у справі), яка фактично розпочала процедуру звернення стягнення на обтяжене іпотекою майно під час розгляду даної справи судом по суті спору.

Апеляційні доводи про те, що ВС у постанові від 16.08.2018 справа №910/1040/18 вказав, що у разі відсутності примусового виконання рішення у справі як підстава для забезпечення позову має застосовуватись обґрунтоване припущення про неможливість ефективного захисту прав позивача без вжиття заходів забезпечення позову, а не про неможливість виконання рішення суду, як помилково вказано в оскаржуваній ухвалі, за обставин цієї справи не свідчать про помилковість вирішення справи судом, який прийшов до висновків про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання скаржника на те, що у разі задоволення вимог про забезпечення позову державний реєстратор вчинить дії на внесення відповідних записів про обтяження майна до Державних реєстрів попри те, що вирішення спору у справі по суті не тягнутиме примусового виконання такого рішення суду, апеляційний суд відхиляє, адже норми цивільного процесуального законодавства, які регламентують вирішення питання про забезпечення позову, не пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову із наявністю послідуючого примусового виконання рішення суду в такій справі. Натомість умовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтовані висновки про те, що без їх застосування буде ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2020 про забезпечення позову у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2020 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 12.10.2020.

Суддя-доповідач

Судді