РІШЕННЯ

іменем України

"25" вересня 2020 р. 145/997/20

2/145/544/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Віценко К.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 15 лютого 2013 року вони уклали шлюб з відповідачем.

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На протязі останніх 7 років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю.

На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання фактично припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.

Майнових спорів між ними немає. Шлюб вони розривають вперше. По домовленості між ними донька ОСОБА_4 - залишається проживати разом з нею.

Просить розірвати шлюб.

Стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 30% від його заробітної плати, але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов в частині розірвання шлюбу підтримала, просить шлюб розірвати, позов в частині стягнення аліментів уточнила, просить стягувати аліменти на утримання дочки в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Пояснила що у неї є будинок в АДРЕСА_1 , також є автомобіль "Деу Матіс", 2013 року випуску. Вона здорова. В неї на утриманні є ще дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько якої помер. Вона не працює, проживає за рахунок випадкових заробітків.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги щодо розлучення та уточнені позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав повністю. Пояснив, що транспортних засобів у нього немає, є квартира в АДРЕСА_2 . Він здоровий. У нього ще є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він ФОП. З позивачкою проживають окремо. Їх дочка проживає з позивачкою.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову, позов задоволити виходячи з наступного.

15.02.2013 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3).

Мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.4).

Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Дочка ОСОБА_4 проживає з позивачкою.

Відповідно до ст. 180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком обох батьків.

Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на даний час становить 2318 гривень в місяць.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов`язані спільно забезпечити отримання дитиною прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка ОСОБА_1 офіційно не працює, проживає за рахунок випадкових заробітків.

Відповідач ОСОБА_7 молодого віку, працездатний, а відтак сплата аліментів в погодженому сторонами розмірі, який є мінімальним розміром згідно закону - є обґрунтованою.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів звільнена.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує судовий збір з відповідача з врахуванням мінімального розміру судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, ст.ст. 24, 105, 110, 112, 113, 141, 180-182, 183 СК України, Законом України "Про судовий збір" №3674-VІ від 08.07.2011 р., ст. 11 Закону України Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р.,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 15 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 264 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище " ОСОБА_9 ".

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з для набранням рішення у даній справі законної сили до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 28 вересня 2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом 30 днів з дня вручення йому повної копії судового рішення.

Суддя Н.О. Кіосак