Головуючий в 1 інстанції Вайновський А.М.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

26 березня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді Зайцевої С.А., розглянувши апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільне будівництво,-

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільне будівництво - задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Маріупольська міська рада 21 лютого 2020 року подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційна скарга Маріупольської міської ради залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме:

-зазначення інших підстав для поновлення строку;

-проведення сплати судового збору з наданням оригіналу відповідного документа, що підтверджує сплату.

Надано строк для усунення недоліків - протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, копію ухвали від 05 березня 2020 року отримано 12 березня 2020 року (а.с. 70).

23 березня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Маріупольської міської ради про продовження строку для усунення недоліків, що наданий згідно з ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 березня 2020 року, строком на 10 днів, із зазначенням, що наказом юридичного департаменту Маріупольської міської ради від 13 березня 2020 року № 46 «Про сплату судового збору» на ухвалу суду від 05 березня 2020 року було погоджено проплату судового збору у розмірі 602,06 грн., однак з урахуванням введення на території України з 12 березня по 03 квітня 2020 року карантину через спалахах коронавірусу, склалися проблеми з фінансуванням (а.с. 71-74).

25 березня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Маріупольської міської ради про долучення платіжного доручення та поновлення строку на апеляційне оскарження, яке за своїм змістом є ідентичним клопотанню поданому 23 березня 2020 року (а.с. 76-77).

В клопотанні від 25 березня 2020 року міська рада просить поновити строк на апеляційне оскарження, проте зі змісту вказаного клопотання та зі змісту клопотання від 23 березня 2020 року не вбачається зазначення інших підстав для поновлення строку на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 05 березня 2020 року.

Так, в ухвалі суду апеляційної інстанції від 05 березня 2020 року, зокрема було зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи встановлено, що 10 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільне будівництво.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 грудня 2009 року відкрито провадження у справі та призначене попереднє судове засідання на 23 грудня 2009 року, відповідачу запропоновано надати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

Відповідно до протоколу попереднього судового засідання 23 грудня 2009 року в попередньому судовому засіданні представник позивача Ботюк В.М. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача Лафазан О.О. позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с. 32).

Крім того, в оскаржуваному рішенні також зазначено, що представник Маріупольської міської ради Лафазан О.О., діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог ( а.с. 34).

Тобто, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач був обізнаний про розгляд даної справи, та навіть визнав позовні вимоги в повному обсязі. Будучі обізнаним про наявність судового рішення по справі та його змістом, правом на апеляційне оскарження у визначені процесуальним кодексом строки не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України ( в редакції чинній на час прийняття рішення) копії судового рішення видаються особам, які брали участь у справі, на їхню вимогу не пізніше п`яти днів з дня проголошення рішення.

З клопотанням про видачу копії рішення суду від 23 грудня 2009 року по справі № 2-3551/09 та ознайомлення з матеріалами справи відповідач звернувся лише 24 січня 2020 року, та 20 лютого 2020 року представник Маріупольської міської ради Каргін Є.С. ознайомився з матеріалами справи та отримав копію рішення (а.с.35).

В апеляційній скарзі представник Маріупольської міської ради Кравченко О.О. просив визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, зазначаючи що копію рішення від 23 грудня 2009 року Маріупольська міська рада отримала 20 січня 2020 року. Крім того, зазначав, що Маріупольська міська рада дізналася про те, що право власності на об`єкт, розташований за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , лише тоді, коли ОСОБА_2 звернулась до міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у грудні 2018 року.

В ухвалі суду апеляційної інстанції від 05 березня 2020 року вищезазначені підстави для поновлення строку були визнані неповажними, оскільки ні в апеляційній скарзі , ні в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначені обставини непереборної сили, які зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду понад 10 років.

Зауважено, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, скаржнику запропоновано вказати інші поважні підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Добросовісність учасників судового процесу зокрема, полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Інша поведінка за певних обставин може свідчити про зловживання особою своїми правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини) передбачено обов`язок мотивувати судове рішення про поновлення пропущених строків на оскарження. Зокрема, Європейський суд з прав людини спеціально і однозначно висловився стосовно того, що національний суд зобов`язаний мотивувати поновлення строку на оскарження і пересвідчитись, що підстави для поновлення строку виправдовують втручання у принцип res judicata (параграф 47 рішення у справі "Устименко проти України", параграф 41 рішення у справі "Пономарьов проти України").

Крім того, відповідно до параграфа 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція "поважних причин", згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на порушення, які допускали українські суди внаслідок необґрунтованості причин втручання у принцип res judicata. Як зазначено вище, окрему увагу ним було приділено випадкам, коли судді поновлювали строк без надання будь-яких додаткових пояснень про "поважні причини".

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В наданих клопотаннях Маріупольської міської ради відносно сплати судового збору, інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2009 року, які б могли свідчити про наявність непереборних обставин, за яких заявник не подав апеляційну скаргу в передбачений законом строк та які б виправдали пропуск строку понад 10 років не зазначено.

Тобто, ані у встановлений строк, ані по теперішній час, вимоги ухвали апеляційного суду щодо зазначення інших підстав для поновлення строку не виконані.

Відповідно до ст. ст. 185, 357 ЦПК України, у разі невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Враховуючи, що недоліки апеляційної скарги не усунуті в повному обсязі, апеляційна скарга підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 357 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільне будівництво вважати неподаною і повернути її скаржнику.

Роз`яснити Маріупольській міській раді, що вказана ухвала апеляційного суду не перешкоджає у випадку усунення недоліків апеляційної скарги звернутися з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного суду на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя Донецького

апеляційного суду С.А. Зайцева