Головуючий суду 1 інстанції - Шовкун В.О.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 418/3142/19
Провадження № 22-ц/810/516/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
06 жовтня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Дронської І.О.,
за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.,
учасники справи:
позивач акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»
на рішення Міловського районного суду Луганської області від 25 червня 2020 року, постановлене у складі судді Шовкуна В.О. в смт. Мілове Луганської області, повний текст складено 30 червня 2020 року
за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що17 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_1 укладений договір № 729182 про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати/пенсії та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою, із змінами внесеними додатковими договорами до нього.
Відповідно до пункту 1.1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні та умовах тарифного пакету «Зарплатний», тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку.
Згідно пункту 1.1.4 договору банк встановлює клієнту кредит у сумі 9 900 грн, зі сплатою щомісячно фіксованої процентної ставки за кредитом 24 % річних, процента ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Строк дії кредиту встановлюється на відповідній період дії платіжної картки.
Відповідно до Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичними особами у АТ «Ощадбанк» сплата процентів за користування кредитом, процентів за несанкціонованим овердрафтом та сплата комісійних винагород здійснюється 25 числа кожного місяця шляхом списання коштів з рахунку клієнта.
Банк надав Відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 25 червня 2020 року позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8511 грн, яка складається з суми основного боргу (тіла кредиту). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, у зв`язку з невірно проведеним позивачем розрахунком даного виду заборгованості, оскільки застосована при розрахунку процентна ставка не відповідає ставці погодженій сторонами у договорі, та невідомо строк в межах якого можуть нараховуватися відсотки.

Також суд вважав, оскільки строк кредитування невідомий, неможливо визначити час прострочення за який можливо було б здійснити і нарахування втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить рішення Міловського районного суду Луганської області від 25 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 3456,42 грн, суми витрат від інфляції на суму простроченого кредиту у розмірі 1378,85 грн, суми витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 1210,23 грн, трьох процентів річних на суму простроченого кредиту в розмірі 325,30 грн, трьох процентів річних на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 282,44 грн скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне встановлення дійсних обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» посилається на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що між банком та ОСОБА_1 був укладений договір № 729182 від 17 серпня 202 року із змінами, внесеними додатковими договорами до нього.

Позивач вказує, що під час розгляду справи, 08 травня 2020 року ним на адресу суду направлялись письмові пояснення на питання поставлені судом акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», разом з підтвердженням їх надсилання відповідачу.

В поясненнях зазначалося, що відповідно до умов договору кредит надавався в розмірі 9900 грн зі сплатою 24% річних і в подальшому відсоткова ставка була змінена на 28 %. Строк дії картки до 16/07, де перші дві цифри рік, а наступні дві цифри місяць. На новий термін платіжна картка не продовжувалася. Отже, згідно умов договору строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки строк кредиту сплив 31 липня 2016 року.

Крім того, в письмових поясненнях зазначався орієнтований розрахунок заборгованості про процентам за кредитом станом на 07 червня 2018 року з урахуванням вимог суду (процентна ставка 24 % річних).

Проте, судом першої інстанції не була надана належна оцінка доказами у справі, наданим позивачем та не були враховані всі обставини справи, що призвело до порушення судом норм матеріального права.

(2) Позиція інших учасників справи

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» отримало 29 липня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 221).

Луганським апеляційним судом вживалися всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Згідно відповіді УДМС в Луганській області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повістки-повідомлення про розгляд справи призначеної на 17 вересня 2020 року, 06 жовтня 2020 року, які направлялися на поштову адресу місця реєстрації відповідача, повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому судом останній також повідомлявся про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, і відповідно до положень п.4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором у розмірі 8511 грн 44 коп., яка складається з суми основного боргу (тіла кредиту) та відмови у стягненні заборгованості за РКО в сумі 6 грн не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором від 17 серпня 2012 року в загальному розмірі 6653,24 грн, з яких: 3456,42 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом, 1378,85 грн - сума витрат від інфляції на суму простроченого кредиту, 1210,23 грн - сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, 325,30 грн - три процента річних на суму простроченого кредиту, 282,44 грн - три процента річних на суму нарахованих та несплачених процентів, суд першої інстанції виходив з того, що строк кредиту було встановлено на відповідний період дії платіжної картки, а при випуску картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. При цьому період дії платіжної картки наданої відповідачу не відомий, тому неможливо визначити строк кредитування та розрахувати відсотки.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, розрахунок відсотків за користування кредитом позивачем здійснено за процентною ставкою 28% річних, яка є вищою за передбачену договором процентну ставку 24% річних, що не відповідає вимогам закону та вказує на неправильність здійсненого позивачем розрахунку.

Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, у зв`язку з невірно проведеним позивачем розрахунком даного виду заборгованості, оскільки застосована при розрахунку процентна ставка не відповідає ставці погодженій сторонами у договорі, та невідомим строком в межах якого можуть нараховуватися відсотки.

Також суд вважав, оскільки строк кредитування невідомий, неможливо визначити час прострочення за який можливо було б здійснити і нарахувати втрати від інфляції та 3% річних від простроченої суми кредиту.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині відмови у задоволенні позовних вимог не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (яке змінило найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»), та ОСОБА_1 укладений договір № 729182 про відкриття поточного рахунку для зарахування заробітної плати/пенсії та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою, із змінами внесеними додатковими угодами до нього.

Відповідно до пункту 1.1.1 договору банк відкриває клієнту рахунок № НОМЕР_1 у гривнях для обліку по ньому грошових коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах цього договору відповідно до нормативно правових актів Національного банку України, правил МПС, та тарифів банку за послуги банку.

Умови відкриття карткового рахунку та тарифи АТ «Ощадбанк» платіжних карток викладені в додатку № 1 до договору від 17 серпня 2012 року, з якими ознайомлений та згоден ОСОБА_1 про що свідчить цього підпис (а.с.18 зв).

Пунктом 1.2 додаткового договору № 2 від 01 жовтня 2013 року до договору № 729182 пункт 1.1.4 Розділу І Договору викладено в новій редакції «банк встановлює клієнту кредит у сумі 9 900 грн. Строк кредиту встановлюється на відповідній період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит подовжується на строк дії платіжної картки. Процента ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 річних і сплачується щомісячно. Процента ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 процентів річних». Додаткова угода сторонами підписана 01 жовтня 2013 року.

Таким чином, між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 у встановленій законом письмовій формі укладено договір про відкриття поточного рахунку для зарахування заробітної плати/пенсії та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою, із змінами внесеними додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 9900 грн на строк дії платіжної картки, зі сплатою відсотків за користування кредитом у 24% річних. Дані обставини свідчать про погодження сторонами зазначених вище умов договору. Договір та додаткові угоди до нього у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 15 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі та розгляд призначено у підготовчому судовому засіданні на 07 жовтня 2019 року, яке відкладалось на 22 жовтня 2019 року, 06 листопада 2019 року, 25 листопада 2019 року у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 25 листопада 2019 року розгляд справи призначено на 09 грудня 2019 року, проте розгляд справи було відкладено, та в судовому засіданні 15 січня 2015 року судом постановлено ухвалу про визнання явки представника позивача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» обов`язковою (а.с.88).

13 лютого 2020 року під час розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача, заявлялось клопотання про надання часу для підготовки пояснень стосовно питань поставлених судом представнику банку. Судом першої інстанції дане клопотання представника позивача було задоволено і по справі оголошено перерву до 25 лютого 2020 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 13 лютого 2020 року (а.с.122-123).

Після цього справа неодноразово призначалася до розгляду у судовому засіданні, проте розгляд справи судом відкладався.

08 травня 2020 року позивачем як на адресу суду, так і на адресу відповідача направлялись письмові пояснення по справі щодо нарахування процентів із наданням ксерокопії тарифів за користування платіжною карткою, ксерокопії заяви відповідача від 17 вересня 2013 року.

Даним доказам суд не надав оцінки зазначивши, що письмові пояснення по справі від 08 травня 2020 року, та додані до них документи, які подані на стадії дослідження доказів у справі, тобто з пропущенням строку їх подання встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України, та без клопотання про приєднання до матеріалів справи.

Проте, суд не звернув уваги на те, що письмові пояснення разом з доданими документами подані до суду засобами поштового зв`язку після того, як в судовому засіданні було оголошено перерву та надано представнику позивача строк для підготовки письмових пояснень щодо питань поставлених судом представнику банку. В поясненнях міститься клопотання банку про долучення до матеріалів справи пояснень разом з доданими до них документами.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)») передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені в статті 83 ЦПК України це подання доказів продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID 19» від 11.03.2020 року № 211 (із змінами та доповненнями) з 12 березня 2020 року в Україні введено карантин, який постановами Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 03 квітня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392 продовжено до 22 червня 2020 року.

Також судом першої інстанції не враховані положення ч. 4,5 ст. 259 ЦПК України, які передбачають, що ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати . Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Однак в матеріалах справи відсутня як ухвала суду першої інстанції, оформлена окремим процесуальним документом, так і ухвала суду яка б була занесена до протоколу судового засідання.

Отже, судом у передбачений ЦПК України спосіб не вирішено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи документів.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які судом першої інстанції не були досліджені, апеляційний суд враховує як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне дослідити тарифи за користування платіжною карткою та заяву відповідача від 17 вересня 2013 року, надані позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, для з`ясування фактичних обставин справи що стосуються предмету спору.

В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.

Проте, судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не досліджені всі доказі, які маються в матеріалах справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами укладеного сторонами договору строк кредиту встановлюється на відповідній період дії платіжної картки (пункт 1.2 додаткового договору № 2 від 01 жовтня 2013 року до договору № 729182).

В заяві ОСОБА_1 від 17 вересня 2013 року, із якою останній звертався до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо підключення до послуги СМС-банкінгу, зазначено номер рахунку, номер картки та строк її дії 07/16.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що сторони погодили строк кредитування до 31 липня 2016 року.

Із наданого акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по процентам за кредитом розрахована за період з 28 жовтня 2013 року по 17 березня 2016 року в сумі

3456,42 грн, проте заборгованість по процентам виникла з 27 жовтня 2014 року.

Отже, позивачем нараховані проценти за кредитом в межах визначеного договором № 729182 строку кредитування.

Крім того, слід зауважити, що із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» нарахування відповідачу процентів за користування кредитом здійснюється, виходячи із ставки 28% річних.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Дані обставини свідчать про те, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами по кредиту в сумі 3456,42 грн, суперечить умовам договору, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитом, яка зазначена в пункт 1.2 додаткового договору № 2 від 01 жовтня 2013 року до договору № 729182 є фіксованою і складає 24 % річних, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались проценти у підвищеному розмірі, виходячи із 28% річних.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку, тому неправомірно нарахував проценти за підвищеною відсотковою ставкою.

Посилання представника позивача на те, що зміна розміру процентної ставки за користування кредитом з 24% річних до 28% річних передбачено п. 2.3 договору № 729182 від 17 серпня 2012 року не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Пунктом 2.3 договору № 729182 від 17 серпня 2012 року передбачено, що в разі зміни тарифів клієнт погоджується на оплату послуг банку відповідно до тарифів, що діяли на момент тієї чи іншої операції, і свідчить, що дане питання не потребує додаткового погодження в подальшому в будь-якій формі.

Проте, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на часвиникнення правовідносин, зазначені вище умови договору є нікчемними.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним вище обставинам, пославшись на невірно проведений позивачем розрахунок відсотків за користування кредитом.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог), беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, погоджений сторонами розмір відсоткової ставки 24% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом складає:

за період з 27 жовтня 2014 року по 31 грудня 2015 року розраховується наступним чином: 8511,44 грн (заборгованість за кредитом) х 24% / 365 днів х 430 днів = 2406,52 грн;

за період з 01 січня 2016 року по 17 березня 2016 року 8511,44 грн (заборгованість за кредитом) х 24% / 366 днів х 77 днів = 429,76 грн.

Отже, станом на 17 березня 2016 року відповідачу підлягали нарахуванню проценти, розмір яких становить 2836,28 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог), беручи до уваги визначені банком періоди, вважає, що розмір 3% річних на суму простроченого кредиту за період з 28 лютого 2017 року по 07 червня 2018 року становить 325,30 грн, сума витрат від інфляції на суму простроченого кредиту за період з березень 2017 року по травень 2018 року становить 1378,85 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», останнім розрахунок 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів та 3% річних на суму нарахованих і не сплачених процентів здійснений за період з 07 червня 2015 року по 07 червня 2018 року.

Враховуючи, що розмір процентів за користування кредитом здійснений судом становить 2836,28 грн, то розмір інфляційних витрат на суму нарахованих та несплачених процентів за період з 07 червня 2015 року по 07 червня 2018 рок становить 990,08 грн, виходячи із наступного розрахунку:

за період за який визначається індекс інфляції червень 2015 року по травень 2018 року 1056,93 грн (проценти нараховані за період 15 квітня 2015 року по 25 травня 2015 року) х 136,3 /100 1056,93 = 383,67 грн;

за період за який визначається індекс інфляції липень 2015 року по травень 2018 року 111,93 грн (проценти нараховані за період 05 травня 2015 року по 25 травня 2015 року) х 135,8/100 111,93 = 40,07грн;

за період за який визначається індекс інфляції серпень 2015 року по травень 2018 року 173,49 грн (проценти нараховані за період 25 травня 2015 року по 24 червня 2015 року) х 137,1 /100 173,49 = 64,36 грн;

за період за який визначається індекс інфляції вересень 2015 року по травень 2018 року 167,90 грн (проценти нараховані за період 24 червня 2015 року по 25 липня 2015 року) х 138,2 /100 167,90 = 64,14 грн;

за період за який визначається індекс інфляції жовтень 2015 року по травень 2018 року 173,49 грн (проценти нараховані за період 25 липня 2015 року по 28 серпня 2015 року) х 135,1/ 100 173,49 = 60,90 грн;

за період за який визначається індекс інфляції листопад 2015 року по травень 2018 року 173,49 грн (проценти нараховані за період 28 серпня 2015 року по 26 вересня 2015 року) х 136,9 /100 173,49= 64,01 грн;

за період за який визначається індекс інфляції грудень 2015 року по травень 2018 року 167,90 грн (проценти нараховані за період 26 вересня 2015 року по 25 жовтня 2015 року) х 134,2/100 167,90 = 57,42 грн;

за період за який визначається індекс інфляції січень 2016 року по травень 2018 року 173,90 грн (проценти нараховані за період 25 жовтня 2015 року по 28 листопада 2015 року) х 133,3/100 173,90 = 57,77 грн;

за період за який визначається індекс інфляції лютий 2016 року по травень 2018 року 167,90 грн (проценти нараховані за період 28 листопада 2015 року по 26 грудня 2015 року) х 132,1/100 167,90 = 53,90 грн;

за період за який визначається індекс інфляції березень 2016 року по травень 2018 року 173,02 грн (проценти нараховані за період 26 грудня 2015 року по 25 січня 2016 року) х 132,6/100 173,02 = 56,40 грн;

за період за який визначається індекс інфляції квітень 2016 року по травень 2018 року 173,02 грн (проценти нараховані за період 25 січня 2016 року по 25 лютого 2016 року) х 131,3/100 173,02 = 54,16 грн;

за період за який визначається індекс інфляції травень 2016 року по травень 2018 року 123,72 грн (проценти нараховані за період 25 лютого 2016 року по 25 березня 2016 року) х 126,9/100 123,72 = 33,28 грн.

Виходячи із зазначених вище періодів, за які розраховується розмір інфляційних витрат, періодів за які нараховано проценти за користування кредитом, сум нарахованих та не сплачених процентів, кількості днів, то розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів за період з 07 червня 2015 року по 07 червня 2018 року становить 230,29 грн.

Колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом за період 27 жовтня 2014 року по 17 березня 2016 року в сумі 2836,28 грн, інфляційні витрати на суму простроченого кредиту в розмірі 1378,85 грн, сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених відсотків 990,08 грн, три проценти річних на суму простроченого кредиту - 325,30 грн, три проценти річних на суму нарахованих і не сплачених процентів - 230,29 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимогпро стягнення процентів за користування кредитом, інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом, трьох процентів річних за прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних витрат на суму простроченого кредиту; трьох процентів річних на суму простроченого кредитуслід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК Українита ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом, інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних витрат на суму простроченого кредиту,трьох процентів річних за прострочення процентів за користування кредитом, трьох процентів річних на суму простроченого кредитузадовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 729182 від 17 серпня 2012 року станом на 07 червня 2018 року в загальному розмірі 5760,52 грн з яких: 2836,28 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 27 жовтня 2014 року по 17 березня 2016 року; 1378,85 грн. - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту за період березень 2017 року по травень 2018 року; 990,08 грн - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом 07 червня 2015 року по 07 червня 2018 року; 230,29 грн - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 07 червня 2015 року року по 07 червня 2018 року, 325,30 грн - три проценти річних за прострочення сплати заборгованості за кредитом за період з 28 лютого 2017 року по 07 червня 2018 року.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1921 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1), а за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 2881,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 205).

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк

України» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4144 грн 04 коп. (1657,61 грн за подання позову + 2486,43 грн за подання апеляційної скарги), тому рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 25 червня 2020 року в оскаржуваній частині про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суми витрат від інфляції на суму простроченого кредиту, суми витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, трьох процентів річних на суму простроченого кредиту, трьох процентів річних на суму нарахованих та несплачених процентів та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом,

витрат від інфляції на суму простроченого кредиту, витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, трьох процентів річних на суму простроченого кредиту, трьох процентів річних на суму нарахованих та несплачених процентів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь

акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ 09304612, заборгованість за договором № 729182 від 17 серпня 2012 року в сумі 5760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) грн 52 коп., з яких: 2836 (дві тисячі вісімсот тридцять шість) грн. 28 коп. - відсотки за користування кредитом, 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 85 коп. - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту, 990 (дев`ятсот дев`яносто) грн 08 коп. - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, 230 (двісті тридцять) грн 29 коп. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, 325(триста двадцять п`ять) грн 30 коп. - три проценти річних за прострочення сплати заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», , судовий збір в сумі 4144 грн 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2020 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

І.О.Дронська