Ухвала

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 451/124/16

провадження № 61-10984вно19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області, третя особа - відділ освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області (далі - Дмитрівський НВК), третя особа - відділ освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Дмитрівського НВК від 29 грудня 2015 року № 45про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського НВК з 29 грудня 2015 року.

Стягнуто з Дмитрівського НВК на користь ОСОБА_1 8 475,48 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня

2015 року по 16 червня 2016 року включно (сума визначена з врахуванням податків та обов`язкових платежів).

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 2 038,24 грн допущено до негайного виконання.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу Дмитрівського НВК задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського НВК з 29 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено.

Стягнуто з Дмитрівського НВК на користь ОСОБА_1 8 475,48 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня

2015 року по 16 червня 2016 року включно (сума визначена з врахуванням податків та обов`язкових платежів) за рахунок коштів відділу освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д. (головуючий), Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Хопти С. Ф., Черняк Ю. В., від 23 січня 2019 рокукасаційну скаргу Дмитрівського НВК задоволено частково. Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 січня 2019 року з підстави наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Заява мотивована тим, що після прийняття судом касаційної інстанції постанови, вона із відповіді районного відділу освіти Радехівської РДА

від 10 травня 2019 року дізналася, що факт застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення підтверджується наказом «Про звільнення з роботи» від 29 грудня 2015 року № 45.

Вважаючи таке твердження відділу освіти помилковим, заявник стверджує, що наказ про звільнення від 29 грудня 2015 року не є наказом про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та суперечить положенням частини другої статті 147, частини четвертої статті 149 КЗпП України. Ця обставина є істотною для справи, однак не була відома заявнику на час розгляду справи.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року відкрито провадження за заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесенні законом до нововиявлених обставин.

Тобто, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК Україниє те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Звернувшись до Верховного Суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилається на те, що наказ про її звільнення від 29 грудня 2015 року не є наказом про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Зазначене є переоцінкою наказу про звільнення ОСОБА_1 , якому суд надав правову оцінку в процесі розгляду справи, отже, не може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами. Крім того, наказ про звільнення заявника від 29 грудня 2015 року наявний в матеріалах справи

(а. с. 4 т. 1), що свідчить про те, що ця обставина була їй відома, а отже, вона не є нововиявленою обставиною у розумінні 423 ЦПК України.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що заява

ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, оскількинаведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (справа «Праведная проти Росії» (CASE «PRAVEDNAYA v. RUSSIA», рішення від 18 листопада 2004 року).

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 429 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити та залишити відповідне судове рішення в силі.

Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 січня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовити.

Постанову Верховного Суду від 23 січня 2019 року залишити в силі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк