печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Волкової С.Я. при секретарі Бурому Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Держави України в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна 6, ), Служби безпеки України в особі Управління служби безпеки України в Закарпатській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ), Державної фіскальної служби України в особі слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ), Генеральної прокуратури України в особі прокуратури Закарпатської області (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

установив:

У березні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся із позовом до відповідачів, просить визнати нанесення матеріальної та моральної шкоди внаслідок протиправних дій та бездіяльностіСлужбою безпеки України в особі Управління служби безпеки України в Закарпатській області, визнати нанесення матеріальної та моральної шкоди внаслідок протиправних дій та бездіяльності Державною фіскальною службою України в особі слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, визнати нанесення матеріальної та моральної шкоди внаслідок протиправних дій та бездіяльності Генеральною прокуратурою України в особі прокуратури Закарпатської області, стягнути з Держави Україна шляхом списання із єдиного рахунку Державної казначейської служби України 643 304,30 грн матеріальної шкоди та 415 634,00 грн моральної шкоди. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує протиправністю дій та рішень правоохоронних органів під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000020 від 25.05.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 КК України, зазначає, що 14.07.2016 р. в ході досудового розслідування у вказаному провадженні під час проведення огляду слідчим неподалік розташування відділення № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-тайм» (в м. Ужгороді, вул. Лобачевського, 26) вилучено майно (шість тюків з товарами в асортименті), в подальшому на вказане майно у кримінальному провадженні було накладено арешт. Згідно висновку експертної оцінки, проведеної департаментом податкових та митних експертиз, вартість вилученого майна складає 643 304,30 грн. 16.06.2017 р. кримінальне провадження закрите на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, 20.07.2017 р. ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду вирішено майно передати у власність держави, 23.11.2017 р. за результатами розгляді відповідної скарги ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області скасовано вказану ухвалу слідчого судді, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про вирішення питання про речові докази, втім питання про повернення такого майна власнику не вирішено.

Ухвалою суду від 25.03.2020 р. відкрито провадження у справі.

Відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву.

Відповідачем Службою безпеки України в особі Управління служби безпеки України в Закарпатській області подано відзив на позовну заяву.

Відповідачем Генеральною прокуратурою України в особі прокуратури Закарпатської області подано відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись у березні 2020 р. із вимогами про стягнення з Держави Україна шляхом списання із єдиного рахунку Державної казначейської служби України 643 304,30 грн матеріальної шкоди та 415 634,00 грн моральної шкоди, свої вимоги обґрунтовує Конституцією України, статтями 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно положень статті 1176 ЦК України, якою врегульоване питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені нормами статтей 1173, 1174 ЦК України (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 р. у справі № 6-440цс16).

Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до статтей 1173-1175 ЦК України така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб), і у таких справах суд, по-перше, має встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, встановити, чи порушуються суб`єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України (стаття 1 Закону України «Про службу безпеки України»).

Згідно пунктів 3, 12 статті 24 Закону України «Про службу безпеки України» служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана: виявляти, припиняти та розкривати кримінальні правопорушення, розслідування яких віднесено законодавством до компетенції Служби безпеки України, проводити їх досудове розслідування; розшукувати осіб, які переховуються у зв`язку із вчиненням зазначених кримінальних правопорушень; подавати наявними силами і засобами, в тому числі і технічними, допомогу органам Національної поліції, іншим правоохоронним органам у боротьбі із вчиненням кримінальних правопорушень.

Згідно підпункту 1 пункту 3 положення «Про Державну фіскальну службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21.05.2014 р., основними завданнями Державної фіскальної служби є: реалізація державної податкової політики та політики у сфері державної митної справи, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів.

Згідно статті 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

У відповідності до положень статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, предметом доказування у даній справі є протиправні дії та бездіяльність посадових осіб відповідачів: Служби безпеки України в особі Управління служби безпеки України в Закарпатській області, Державної фіскальної служби України в особі слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, Генеральної прокуратури України в особі прокуратури Закарпатської області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 25.05.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 КК України, факт нанесення такими протиправними діями та бездіяльністю відповідачів матеріальної шкоди позивачу у розмірі 643 304,30 грн, наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та діями, бездіяльністю відповідачів, оскільки підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, є шкода, незаконні дії, причинний зв`язок між незаконними діями та шкодою.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов`язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, вина.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 означеної постанови Пленуму Верховного Суду України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Наданий відповідачем Службою безпеки України в особі Управління служби безпеки України в Закарпатській області відзив свідчить про те, що у липні 2016 р. оперативним підрозділом Управління служби безпеки України виконувалось доручення слідчого Державної фіскальної служби у кримінальному провадженні № 0000020 від 25.05.2016 р.; за результатами в Управлінні служби безпеки України було підготовлено відповідний лист №58/14-2152 від 14.07.2016 р. на адресу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, у якому йшлося про те, що в ході проведення оперативних заходів на виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні № 0000020 від 25.05.2016 р. отримано певну інформацію, у тому числі про те, що у відділенні № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-тайм» (в м. Ужгороді, вул. Лобачевського, 26) зберігаються інші товари, упаковані в тюки, які були незаконно ввезені на митну територію України. В контексті змісту даного листа йшлося лише про отримання оперативної інформації про незаконне ввезення тюків з товарами на митну територію України та їх зберігання у цьому відділенні, в листі не було зазначено про які саме тюки і товари йшлося та про осіб-власників відповідних товарів, йшлося виключно про місце зберігання товарів, що були незаконно ввезені на митну територію України, а також про спосіб їх пакування; відомостей про зберігання у вказаному відділенні товарів, які належать чи можуть належати саме ОСОБА_1 , та/або про попереднє незаконне ввезення таких (належних ОСОБА_1 ) товарів на митну територію України лист не містив. 14.07.2016 р. в період з 16:45 год. по 17:45 год. в рамках досудового розслідуванняу кримінальному провадженні № 0000020 від 25.05.2016 р. старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області за участю співробітника Управління служби безпеки України та співробітника Головного управління Державної фіскальної служби, в присутності двох понятих проведено слідчу дію (огляд), про що слідчим Державної фіскальної служби складено відповідний протокол. Згідно такого протоколу огляду вбачається, що шість тюків з товарами на час їх вилучення знаходились на двох дерев`яних піддонах, розташованих на проїжджій частині на відстані близько 10 метрів праворуч від входу до складу зазначеного відділення Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-тайм». Також у протоколі зазначено, що на момент проведення огляду власника тюків не встановлено, у зв`язку з чим шість тюків вилучено слідчим Державної фіскальної служби до вирішення питання по суті. Після вилучення на вказані тюки з товарами слідчим суддею за клопотанням слідчого Державної фіскальної служби накладено арешт, а при закритті кримінального провадження слідчим було ініційовано питання щодо передачі такого майна у власність держави. Відповідач у відзиві повідомив, що на неодноразові звернення ОСОБА_1 на адресу Управління служби безпеки України з питань надіслання листа №58/14-2152 від 14.07.2016 р. та вилучення зазначеного вище майна у кримінальному провадженні Управління офіційно зверталось на адресу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області листами про надання відомостей про суті порушених заявником питань; згідно листа-відповіді Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області № 17318/10/07-16-23 від 06.08.2019 р. з метою встановлення приналежності ОСОБА_1 майна, що знаходилось у вилучених тюках, останньому слідчим було скеровано відповідний запит від 17.10.2016 р. в порядку статті 93 КПК України, а також його викликано до слідчого на допит як свідка, однак за період досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 25.05.2016 р. жодних документів про підтвердження належності вилученого майна ОСОБА_1 на адресу слідчого не надав, за викликом слідчого на попит не з`явився.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягненняз Держави Україна шляхом списання із єдиного рахунку Державної казначейської служби України 643 304,30 грн матеріальної шкоди та 415 634,00 грн моральної шкодиОСОБА_1 надано суду в якості письмових доказів копії: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000020 від 25.05.2016 р., висновку т.в.о.начальника Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 30.07.206 р. по зверненню ОСОБА_1 , клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000020 від 25.05.2016 р. на адресу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду про арешт майна, ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.07.2016 р. у справі № 308/7224/16-к, ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2016 р. у справі № 308/7224/16-к, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 11.04.2017 р., постанови старшого слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000020 про закриття кримінального провадження, висновку Ужгородського відділу з питань експертиз та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби № 102 від 08.07.2017 р., ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.11.2017 р. у справі № 308/7224/16-к, листів Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області № 58/14-2152 від 14.07.2016 р., т.в.о.начальника Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на адресу начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області № 27876/106/25/1-2016р. від 19.07.2016 р., начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на адресу т.в.о.начальника Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 1767/10/07-16-23-02-05 від 21.07.2016 р., т.в.о.начальника Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 від 30.07.2016 р., ОСОБА_1 на адресу Управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 14.03.2017 р., від 04.04.2017 р., від 05.06.2017 р., від 01.08.2017 р., від 08.08.2017 р., від 04.06.2019 р., від 20.06.2019 р., від 09.01.2020 р., Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 58/14-В-4пі/1260/25 від 21.03.2017 р., Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 14/К-8ПІ/1398/25 від 07.04.2017 р., Служби безпеки України на адресу ОСОБА_1 № 16/К-5-П/39/2114 від 04.05.2017 р., № К-141/115 від 04.07.2017 р., № К-200/115 від 09.08.2017 р., Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 58/14-К-17пі/2747/25 від 11.08.2017 р., Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 58/14-К-143-1786пі-25 від 13.06.2019 р., Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 58/14/К-156/2055/25 від 12.07.2019 р., Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 58/16/К-195/2883/25 від 16.08.2019 р., Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 58/14-К-341/4030/25 від 11.12.2019 р., Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 58/3/К-4/234/25 від 15.01.2020 р., Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 2085/10/07-16-23-02-05 від 02.09.2016 р., ОСОБА_1 на адресу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області від 05.09.2016 р., від 25.10.2016 р., від 14.01.2020 р., від 28.01.2020 р., від 04.03.2020 р., старшого слідчого з особливо важливих справах слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 2381/23 від 17.10.2016 р., Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 № 15/К/07-16-23-02-04 від 20.01.2020 р., ОСОБА_1 на адресу прокурора Закарпатської області від 27.02.2017 р., прокурора Закарпатської області на адресу ОСОБА_1 № 04/-760-15 від 06.04.2017 р.

Надані позивачем до позовної заяви з метою доведення протиправних дій та бездіяльності посадових осіб Служби безпеки України в особі Управління служби безпеки України в Закарпатській області, Державної фіскальної служби України в особі слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, Генеральної прокуратури України в особі прокуратури Закарпатської області копії листів, адресованих органам служби безпеки, державної фіскальної служби, прокуратури, відповіді цих органів на відповідні звернення не є належними та допустимими доказами у відповідності до положень статтей 76, 77 ЦПК України протиправних дій та бездіяльності посадових осіб Служби безпеки України в особі Управління служби безпеки України в Закарпатській області, Державної фіскальної служби України в особі слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 25.05.2016 р., та, відповідно, не приймаються судом, як такі, крім того встановлення правомірності та/або неправомірності дій та/або бездіяльності органів досудового розслідування у кримінальному провадженні у порядку, визначеному ЦПК України, не передбачено.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення з Держави Україна шляхом списання із єдиного рахунку Державної казначейської служби України 643 304,30 грн матеріальної шкоди та 415 634,00 грн моральної шкоди не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 19, 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 352, 353, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Держави України в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна 6, ), Служби безпеки України в особі Управління служби безпеки України в Закарпатській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ), Державної фіскальної служби України в особі слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ), Генеральної прокуратури України в особі прокуратури Закарпатської області (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Суддя Волкова С.Я.