Справа № 182/8329/19
Провадження № 6/0182/69/2020
У Х В А Л А

Іменем України

01.04.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: судді Багрової А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка від її імені подана представником за довіреністю ОСОБА_2 , про відмову від примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина ,

ВСТАНОВИВ:

Представник стягувача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 подала до виконавчої служби заяву про відмову стягувача від примусового виконання судового наказу по справі №182/8329/19, провадження №2-н/0182/62/2020, про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.1 статті 434 ЦПК України передбачено, що заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.3 статті 434 ЦПК України передбачено, що суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до статті 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Як вбачається з заяви листа державного виконавця в провадженні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 60978288 з примусового виконання судового наказу № 182/8329/19 виданого 09.01.2020 року Нікопольським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.12.2019 року.

18.03.2020 року до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява від представника стягувача про відмову від примусового виконання вищезазначеного наказу.

У заяві представника стягувача зазначає домовленість сторін про сплату аліментів на утримання сина.

Статтею 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Статтею 190 СК України передбачено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно.

У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

Перевіривши доводи заяви та додані до заяви документи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ч.5 статті 206 , ч.3 статті 434 ЦПК України слід відмовити у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання наказу про стягнення аліментів на користь дитини, оскільки до заяви не надано будь-яких доказів, що ОСОБА_1 , діючи як законний представник свого сина, та боржник ОСОБА_7 вчинили дії передбачені статтями 189-190 СК України та досягли згоди щодо сплати аліментів на дитину.

Таким чином, оскільки аліменти є власністю дитини, то суд дійшов до висновку, що дії стягувача, як законного представника свого сина, суперечать закону та інтересам дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 206, 434 ЦПК України суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана представником за довіреністю ОСОБА_2 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду ( м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня складання повної ухвали апеляційної скарги.

Суддя: А. Г. Багрова