Провадження № 22-ц/802/955/20 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Матвійчук Л.В.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки "Інкомвклад" про припинення договору іпотеки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 23.01.2008 між Кредитною спілкою «Інкомвклад» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2301/08-01, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 22000 грн. на споживчі потреби.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору термін користування кредитними коштами був встановлений до 22.01.2010, а в разі невиконання умов договору - до першої письмової вимоги кредитора.

Згідно з п.5.1 кредитний договір діє до повного погашення суми кредиту, сплати відсотків, штрафів та іншої заборгованості.

На забезпечення вказаного кредитного договору 23.01.2008 між Кредитною спілкою «Інкомвклад» та нею було укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,0577 га, кадастровий номер :01:001:1259, з цільовим призначенням - для садівництва, яка знаходиться у с. Промінь Луцького району Волинської області.

Відповідно до п.8.1. договір іпотеки діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.01.2011 позов Кредитної спілки «Інкомвклад» задоволено частково та стягнуто із позичальника ОСОБА_2 на користь кредитної спілки заборгованість за кредитним договором №2301/08-01 від 23.01.2008.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Після 25.01.2011 і по даний час жодних претензій по невиконанню позичальником умов кредитного договору відповідач до неї, як до іпотекодавця не пред`являв.

Ураховуючи наведене, просила визнати припиненим договір іпотеки від 23 січня 2008 року та виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна відповідні записи про земельну ділянку, як предмет іпотеки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2020 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, відповідач у судове засідання свого представника не направив і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду доказів настання жодної з підстав для припинення іпотеки, передбачених у статті 17 Закону «Про іпотеку».

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих позивачем доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.01.2008 між Кредитною спілкою «Інкомвклад» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2301/08-01, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 22000 грн. зі сплатою 18% річних, з терміном користування кредитом - до 22.01.2010 або до першої письмової вимоги кредитора (а.с.6-8).

На забезпечення вказаного кредитного договору 23.01.2008 між Кредитною спілкою «Інкомвклад» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передала в іпотеку належну їй земельну ділянку площею 0,0577 га, кадастровий номер :01:001:1259, цільове призначення - для садівництва, яка знаходиться у с. Промінь Луцького району Волинської області. Цей договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Зубенко Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №158. Також приватним нотаріусом на відчуження цієї земельної ділянки накладено заборону, яку зареєстровано в реєстрі за №159/9 (а.с.9-13).

Про таке забезпечення кредиту зазначено і у п.2.1. кредитного договору (а.с.6).

Відповідно до п.8.1. договору іпотеки він діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2011, яке набрало законної сили, із позичальника ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Інкомвклад» стягнуто заборгованість за кредитним договором №2301/08-01 від 23.01.2008 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.01.2017, виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 71 (а.с.19).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється з підстав, передбачених абзацом першим частини першої цієї ж статті, а також в інших випадках, встановлених законом.

У частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 68.1 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15 (провадження № 14-49цс19) зробила висновок, що зобов`язання майнового поручителя за договором іпотеки може бути повністю припиненим з підстави, визначеної частиною першою статті 523 ЦК України у випадку, коли новим боржником за кредитним договором є інша особа, ніж цей майновий поручитель, і якщо останній не давав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником.

Відповідно до вимог ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даному випадку позичальник та іпотекодавець є різними особами; у кредитному договорі сторони погодили термін користування кредитом - до 22.01.2010 або до першої письмової вимоги кредитора; Кредитна спілка скористалася своїм правом примусового стягнення із позичальника кредитної заборгованості рішенням суду від 25.01.2011; автоматизована система виконавчих проваджень не містить даних щодо відкритих виконавчих проваджень ні щодо позичальника ОСОБА_2 , ні щодо іпотекодавця ОСОБА_1 ; у договорі іпотеки ОСОБА_1 не погоджувалася забезпечувати виконання зобов`язання за кредитним договором будь-яким новим боржником.

З урахуванням наведеного, обґрунтованими є позовні вимоги щодо наявності підстав для припинення іпотеки, оскільки у спірних правовідносинах боржником-позичальником та іпотекодавцем є різні особи, позичальник помер, а іпотекодавець не погоджувалася забезпечувати виконання зобов`язання за кредитним договором будь-яким новим боржником.

Жодних належних, допустимих та достовірних доказів у спростування наведених обставин відповідач, після отримання як позовної заяви, так і апеляційної скарги позивача не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Разом із тим, позовні вимоги щодо виключення з Державного реєстру іпотек земельної ділянки загальною площею 0.0577 га кадастровий номер :01:001:1259 реєстраційний номер 08, що знаходиться у с.Промінь Луцького району та про вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна цієї земельної ділянки не підлягають до задоволення, оскільки згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Звідси слідує, що оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про визнання припиненою іпотеки, то державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), тобто таке рішення суду є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Позивач, як інвалід 2 групи (а.с.20), на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору як за подання позову, так і за подання апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовної заяви (одна вимога немайнового характеру - 768,40 грн.) та частковим задоволенням апеляційної скарги (1152,60 грн.) судовий збір підлягає стягненню із відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати припиненим договір іпотеки, укладений 23 січня 2008 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Інкомвклад», посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Зубенко Т.І. в реєстрі за №158.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Інкомвклад» в дохід держави 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді