П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2020 року місто Київ
Номер провадження 22-ц/824/9289/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,
за участю секретаря судового засідання Яворської А. А.,
вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т. Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління, третя особа Міністерство оборони України, про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління, третя особа Міністерство оборони України про визнання незаконними дій Київського квартирно-експлуатаційного управління щодо не затвердження заяви позивача щодо надання компенсації та повернення документів; визнання незаконними та припинення дії рішення Військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року № 170 щодо скасування попереднього рішення про надання компенсації; визнання незаконними та припинення дії наказу Військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року № 572 «Про втрату чинності наказу № 520 від 25 жовтня 2018 року»; відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме, залишення у силі рішення Військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2018 року № 168 та від 25 жовтня 2018 року № 520.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач проходить службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 м. Васильків, яка підпорядкована військовим частинам НОМЕР_1 м. Васильків та НОМЕР_3 м. Васильків, на посаді заступника командира батальйону.
Так, з 12 липня 1993 року позивач із сім`єю перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 у загальній черзі, а з 06 вересня 2017 року у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень.
18 жовтня 2018 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 проінформувала позивача про настання його черги на отримання жилого приміщення у поточному році та про його право на отримання у 2018 році компенсації та її орієнтовний розмір, у зв`язку з чим, позивачем було подано до житлової комісії заяву та відповідний пакет документів.
19 жовтня 2018 року Житлова комісія Васильківського району Київської області прийняла рішення про надання позивачу компенсації за не отримане житлове приміщення у сумі 646 084 грн. 40 коп.
26 листопада 2018 року на адресу Голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 надійшов лист № 303/25-7103 від 22 листопада 2018 року з якого вбачається, що подані позивачем заяву та документи на отримання грошової компенсації, вирішено повернути позивачу на доопрацювання.
Так, вказаний лист носить виключно рекомендаційний характер, проте 28 листопада 2018 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення № 170 про скасування рішення щодо надання компенсації за належне позивачу житлове приміщення. Того ж дня, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 572 «Про втрату чинності наказу № 520 від 25 жовтня 2018 року».
На думку позивача, житлова комісія військової частини НОМЕР_1 рішенням № 170 та командир військової частини НОМЕР_1 наказом № 572 позбавили його права на отримання у поточному 2018 році компенсації. Вказані дії позивач вважає незаконними та протиправними.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року (а.с. 146-150) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління, третя особа Міністерство оборони України, про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 10 червня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення, просив рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не оскаржує лист Київського КЕУ, як зазначено у оскарженому рішенні, а посилається на нього, як на доказ протиправних дій відповідачів, а відтак, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку скаржника, суд першої інстанції помилково посилався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 липня 2004 року у справі № 10/732 щодо відсутності порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту, як на відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки обраний ним спосіб порушеного права відповідає нормам ст. 16 ЦК України.

Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення було прийняте судом 20 березня 2020 року, проте, у зв`язку з невиконанням судом обов`язків передбачених ч. 5 ст. 272 ЦПК України, учасники справи не знали про наявність оскаржуваного рішення та продовжували користуватись своїми процесуальними правами, зокрема, надсилати пояснення та уточнення до позовної заяви, які не були розглянуті судом під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні як на підставу для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції посилається на те, що позивачем не надано достатню кількість доказів, які б підтверджували зарахування позивача на квартирний облік за місцем служби із збереженням попереднього часу перебування на такому обліку з 12 липня 1993 року, яке впливає на черговість грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення. Разом з тим, на думку скаржника, наявних в матеріалах справи доказів, а саме: довідка квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ від 20 липня 2007 року № 48 та від 22 квітня 2008 року № 71; протокол засідання житлової комісії військової частини А 1880 № 57 від 20 березня 2009 року про зарахування на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 з урахуванням попереднього часу перебування, а саме з 12 липня 1993 року; довідка № 357 від 31 грудня 2008 року Київського КЕУ про перебування у житловій черзі з 12 липня 1993 року; довідка № 438 від 16 липня 2017 року Київського КЕУ про перебування у житловій черзі з 12 липня 1993 року, достатньо для задоволення позовних вимог.

Скаржник посилається на те, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу у Збройних Силах України з 01 серпня 1989 року, таким чином на думку скаржника, квартирний облік здійснюється за місцем проходження служби, а відтак, посилання суду першої інстанції на те, що особи не зареєстровані в даному населеному пункті не можуть бути прийняті на облік, є помилковим.

Скаржник зазначає, що спірні взаємовідносини визначаються Постановою № 728 та Наказом МОУ від 31 липня 2018 року № 380, разом з тим, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було взято до уваги вищевказане посилання. Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було надано приорітет Наказу № 380 перед Постановою № 728, що на думку скаржника є помилковим та таким, що порушило норми матеріального права.

На думку скаржника, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку про те, що перед тим як військовослужбовцем буде отримано грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення, останньому необхідно підтвердити відсутність того факту, що ним раніше не отримувалась грошова компенсація, рухоме майно, а також дату зарахування на квартирний облік, оскільки вказаний висновок, не відповідає Постанові № 728.

Скаржник зазначає, що у позовній заяві ним було зазначено «затвердження рішення житлової комісії» замість правильного «затвердження заяви», разом з тим, це була технічна помилка, яку останній хотів виправити шляхом надання заяви про уточнення позовних вимог, проте вказана заява в порушення ст. 49 ЦПК України не була врахована судом під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Скаржник посилається на те, що наявний в матеріалах справи протокол № 170 житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року є доказом протиправного скасування попереднього рішення про надання йому компенсації.

Скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив про те, що посилання позивача на те, що рішення на виплату компенсації приймає житлова комісія, є хибним, проте в порушення норм п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України суд не обґрунтував свою позицію з приводу вказаного висновку.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилався на те, що позивачем не було надано суб`єктам владних повноважень документи, передбачені Постановою № 728, разом з тим, не зазначив перелік таких документів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

25 червня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від Київського квартирно-експлуатаційного управління та Міністерства оборони України з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач-2 та третя особа заперечують проти доводів апеляційної скарги та заперечують проти її задоволення.

На думку відповідача-2 та третьої особи, апеляційна скарга скаржника базується лише на формальних міркуваннях не підтверджених жодними фактами.

Так, відповідач-2 та третя особа зазначають, що Інструкція № 380 містить спеціальні норми щодо регулювання відносин військовослужбовців саме Міністерства оборони України. Постанова КМУ № 728 містить загальні норми та положення, які поширюються на військовослужбовців МВС України, СБУ та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронним органом спеціального призначення. Київське КЕУ у спірних правовідносинах керується Інструкцією № 380 у поєднанні з Постановою № 728.

Відповідач-2 та третя особа зазначають, що перед отриманням військовослужбовцем грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, необхідно підтвердити, після проходження процедури передбаченої розділом VІІІ Інструкції № 380, останній повинен надати документи, які підтверджують відсутність того факту, що раніше ним не отримувались ні грошова компенсація ані нерухоме майно, а також дату зарахування на квартирний облік. Крім того, надання грошової компенсації за належне військовослужбовцям для отримання жиле приміщення прямо залежить від черги, при цьому, черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право першочергового отримання жилих приміщень. Таким чином, твердження скаржника про помилковість розкриття питання про зарахування на квартирний облік, є хибним.

Відповідач-2 та третя особа посилаються на те, що протокол № 170 житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року стосується надання ОСОБА_1 до облікової справи документів, які б підтверджували факт перебування на квартирному обліку з 12 липня 1993 року, що кореспондується в контексті спірних правовідносин з нормами, що передбачені як Постановою № 728 так і Інструкцією № 380. Крім того, скаржником не надано належних та допустимих доказів наявності підстав для зарахування його житловою комісією військової частини на облік із збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Так, умовами для зарахування на квартирний облік є, зокрема, постійне проживання громадянина в тому населеному пункті, в якому він зараховується на облік, прописка з 2003 року реєстрація. Особи не зареєстровані (прописані) в даному населеному пункті, не можуть бути прийняті там на облік. Разом з тим, скаржником не надано достовірних даних, які б підтверджували зарахування його на квартирний облік за місцем служби із збереженням попереднього часу перебування на такому обліку саме з 12 липня 1993 року, яке впливає на черговість виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

Враховуючи вищенаведене, відповідач-2 та третя особа вважають, що доводи апеляційної скарги не дають підстави вважати, що оскаржуване рішення було прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, не впливають на правомірність висновків суду та законність ухваленого судового рішення.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 Авдєя М. В. та представник відповідача Київського квартирно-експлуатаційного управління та третьої особи Міністерства оборони України Сулима І. В. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 була пройдена процедура передбачена розділом VІІІ Інструкції № 380, для можливості отримання останнім грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 01 серпня 1989 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (а.с. 10).

Згідно витягу з протоколу № 152 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 06 вересня 2017 року, ОСОБА_1 зараховано в списки першочергового отримання житла з 06 вересня 2017 року. В загальній черзі з 12 липня 1993 року (а.с. 11).

Протоколом № 168 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 жовтня 2018 року надано компенсацію за належне для отримання житлове приміщення майору ОСОБА_1 , який складом сім`ї 3 особи з 12 липня 1993 року перебуває у загальній черзі на отримання житла та з 06 вересня 2017 року у списках осіб, що мають першочергове право на отримання житла (як учасники бойових дій) (а.с. 13).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 520 від 25 жовтня 2018 року та витягу з протоколу № 66 засідання житлової комісії Васильківського гарнізону від 19 жовтня 2018 року, компенсація майору ОСОБА_1 , складом сім`ї 3 особи , який перебуває у загальній черзі з 12 липня 1993 року складає, 646 084 грн. 55 коп. (а.с. 14, 15).

Листом № 303/4/1616 від 10 серпня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що на момент дії наказу № 737 від 30 листопада 2011 року останній тричі переміщався по службі в інші гарнізони України. Згідно з обліковими даними, ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік в Збройних Силах України з 12 липня 1993 року, при цьому, перша відмітка у його паспорті щодо прописки в с. Малинівка Чугуївського району Харківської області зазначена датою 03 липня 1996 року. В зв`язку з вищевикладеним та з метою приведення у відповідність до вимог законодавства квартирного обліку ОСОБА_1 , посадовими особами Київського КЕУ в червні 2017 року було ініційовано перед житловою комісією військової частини НОМЕР_1 розгляд питання стосовно перенесення дати зарахування його на квартирний облік у Васильківському гарнізоні з 12 липня 1993 року на 03 березня 1995 рік (а.с. 21).

Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року № 170, скасовано рішення житлової комісії, відображене у протоколі № 168 від 25 жовтня 2018 року, щодо надання майору ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення; надано протокол засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 170 від 28 листопада 2018 року до житлової комісії Васильківського гарнізону; надано можливість майору ОСОБА_1 у місячний термін надати на розгляд до житлової комісії документи, визначені у листі начальника Київського КЕУ від 22 листопада 2018 року № 303/25-7103 для підтвердження зарахування на квартирний облік (а.с. 22-23).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 572 від 28 листопада 2018 року, наказ № 520 від 25 жовтня 2018 року визнано таким, що втратив свою чинність, у зв`язку з переглядом рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , відображеного у протоколі № 168 від 25 жовтня 2018 року щодо надання майору ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення (а.с. 24).

Як вбачається з довідок квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ від 20 липня 2007 року № 48 та № 71 від 22 квітня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з липня 1993 року (т. І а.с. 25)

Згідно витягу з протоколу № 57 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 березня 2009 року, майора ОСОБА_1 складом сім`ї три особи, зараховано на облік для отримання житла в загальну чергу з 12 липня 1993 року, як безквартирного (а.с. 26).

Згідно довідки № 357 від 31 грудня 2008 року, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у військовій часині НОМЕР_4 з 12 липня 1993 року у складі сім`ї з трьох осіб (а.с. 27)

Як вбачається з листа № 820 від 15 липня 2019 року, станом на 15 липня 2019 рік грошова компенсація за належне не отримане житло майор ОСОБА_1 не отримував (а.с. 107).

Як вбачається з довідки № 346 від 31 грудня 2008 року, ОСОБА_1 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 з 26 жовтня 2006 року по 26 грудня 2008 рік житловою площею з фондів Міністерства оборони не забезпечувався (а.с. 105).

Як вбачається з довідки № 48 від 25 липня 2017 року, ОСОБА_1 утримувану площу не отримував (а.с. 106).

05 жовтня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про долучення доказів від ОСОБА_1 з відповідними доказами, а саме: витяг з протоколу № 10 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 від 01 жовтня 2020 року та витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 349/ад від 01 жовтня 2020 року, які, колегія суддів вважає за можливе прийняти до уваги під час ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки вказані докази було отримано скаржником після ухвалення оскаржуваного рішення.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 34, 37 ЖК УРСР визначено, що потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Як вбачається зі ст. 39 ЖК УРСР Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 38 ЖК УРСР порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що порядок обліку військовослужбовців, які проходили військову службу у Збройних Силах України, на момент зарахування позивача на квартирний облік у липні 1993 року визначався наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 «Положення про порядок забезпечення житловою площею у Збройних Силах України».

Так, відповідно до п.п. 10-11 наказу № 220 військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів.

Враховуючи те, що позивач є військовослужбовцем та з 01 серпня 1989 року проходить військову службу у Збройних Силах України, квартирний облік здійснюється за рішенням житлової комісії у військових частинах.

Статтею 37 ЖК УРСР визначається облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем роботи.

Відповідно до п.п.1, 5 Наказу № 220 військовослужбовці та члени їх сімей, які перебувають на військовій службі за контрактом у військових частинах, забезпечуються житлом за місцем служби за рахунок фондів Міністерства оборони України шляхом: власного житлового будівництва; пайової участі у житловому будівництві з місцевими державними адміністраціями та виконавчими комітетами Рад народних депутатів, підприємствами та організаціями; кооперативного та індивідуального житлового будівництва; придбання житла.
Як вбачається з довідок квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ від 20 липня 2007 року № 48 та № 71 від 22 квітня 2008 року (т. І а.с. 25), а також з довідки Київського-квартирно-експлуатаційного управління № 357 від 31 грудня 2008 року (т. І а.с. 27), ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з липня 1993 року. Крім того, як вбачається з витягу з протоколу № 152 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 06 вересня 2017 року, ОСОБА_1 знаходиться в загальній черзі на отримання житла з 12 липня 1993 року (т. І а.с. 11).

Як вбачається з витягу з протоколу № 66 засідання житлової комісії Васильківського гарнізону від 19 жовтня 2018 року (т. І а.с. 15), Військова частина НОМЕР_1 погодилась з тим, що ОСОБА_1 знаходиться в загальній черзі на отримання житла з липня 1993 року, у зв`язку з чим, зокрема, було складено протокол № 168 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2018 року (т. І а.с. 13) та видано наказ № 520 від 25 жовтня 2018 року, яким надано ОСОБА_1 компенсацію за належне для отримання житлове приміщення у військовій частині НОМЕР_1 (т. І а.с. 14).

Разом з тим, як вбачається з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року № 170 (т. І а.с. 22-23), житловою комісією було прийнято рішення про скасування рішення відображеного у протоколі № 168 від 25 жовтня 2018 року, щодо надання майору ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення та надано останньому строк, для підтвердження дати зарахування на квартирний облік, а 28 листопада 2018 року Військовою частиною НОМЕР_1 було прийнято наказ № 572 (т. І а.с. 24), яким визнано наказ № 520 від 25 жовтня 2018 року таким, що втратив чинність.

Так, підставою для скасування наказу № 520 від 25 жовтня 2018 року стало відсутність підтвердження дати зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік.

Враховуючи те, що матеріали справи містять достатню кількість доказів, зокрема, довідки квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ від 20 липня 2007 року № 48 та від 22 квітня 2008 року № 71; протокол засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 57 від 20 березня 2009 року про зарахування на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 з урахуванням попереднього часу перебування, а саме з 12 липня 1993 року; довідку № 357 від 31 грудня 2008 року Київського КЕУ про перебування у житловій черзі з 12 липня 1993 року; довідку № 438 від 16 липня 2017 року Київського КЕУ про перебування у житловій черзі з 12 липня 1993 року, на підтвердження того, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку саме з липня 1993 року, а також надані позивачем 05 жовтня 2020 року витяг з протоколу № 10 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 від 01 жовтня 2020 року та витяг із наказу Військової частини НОМЕР_1 № 349/ад від 01 жовтня 2020 року, а також вищенаведені норми, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, наступного змісту.

Визнати незаконними дії Київського квартирно-експлуатаційного управління щодо незатвердження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , щодо ОСОБА_1 відносно надання компенсації та повернення документів.

Визнати незаконними та припинити дію рішення Військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року № 170 щодо скасування рішення про надання компенсації.

Визнати незаконним та припинити дію наказу Військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року № 572 «Про втрату чинності наказу № 520 від 25 жовтня 2018 року».

Відновити становище, яке існувало до порушення прав ОСОБА_1 на отримання компенсації.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова