Справа №461/5520/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

05 жовтня 2020 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мисько Х.М..,

при секретарі Волошин Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: невідомий), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: невідомий) про усунення перешкод у користуванні належним майном, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належним майном.

В обгрунтовання заявленого позову покликається на те, що у 2019 році мешканці сусідньої квартири АДРЕСА_3 в зв`язку з ремонтом у санвузлі їх квартири заблокували водопостачання суміжної до нього моєї ванної кімнати і, відповідно, всієї моєї квартири АДРЕСА_4 загалом. Внаслідок припинення водопостачання, вона була вимушена підключити тимчасове джерело водопостачання з боку інших сусідів (кв. АДРЕСА_5 ), яке не функціонувало вже понад 15 років у зв`язку з його вкрай незадовільним технічним станом. На неодноразові вимоги позивача щодо поновлення нормального водопостачання її квартири після завершення ремонту у санвузлі квартирі АДРЕСА_6 , її мешканець ОСОБА_3 заявив, що відновлення водопостачання моєї квартири в подальшому є неможливим, позаяк в результаті здійсненого ремонту водяний стояк до моєї ванної кімнати у відремонтованому санвузлі ними демонтований. Отже, всупереч вимогам законодавства відповідачами самовільно демонтовано водопровідну мережу до квартири позивача, що підтверджується актом обстеження від 16.06.2020р., складеного комісією управителя будинку ЛМКП «Айсберг». Просить суд позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2020 року у справі відкрито провадження та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивач в судове засідання не прибув, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив задоволити з мотивів наведених у ньому.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені. Відповідачам надіслана судова повістка за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Крім того, виклик до суду здійснювався на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет в розділі «Виклики до суду», що підтверджується матеріалами справи. Відзиву на позовну заяву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_7 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Львівського обласного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (а.с.9)

Відповідно до поверхового плану 3 поверху будинку АДРЕСА_8 , вбачається, що квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 є поруч. (а.с.7)

З акту Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» від 16 червня 2020 року підписаного комісією в складі: заступника директора ОСОБА_4 , начальника технічного відділу Остапчука В.В. та майстра дільниці ОСОБА_5 вбачається, що ними проведено обстеження квартири АДРЕСА_7 . Під час обстеження встановлено, що власником квартири АДРЕСА_6 а самовільно демонтовано водопровідну мережу квартири АДРЕСА_7 . (а.с.6)

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМ України №572 від 08.10.1992р. (зі змінами) встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язані не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Згідно із п.п. 1.4.1 - 1.4.6 «Правил утримання жилих будинків ,та прибудинкових територій», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу №76 від 17.05.2005р., переобладнання і перепланування жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До такого переобладнання відноситься, зокрема, улаштування інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. При цьому погіршення умов експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі не допускається, а особа, що припустила самовільне переобладнання або перепланування' приміщення, зобов`язана за свій рахунок привести його до попереднього стану.

За змістом ст. 152 ЖК України, в разі здійснення робіт з переобладнання приміщень приватного житлового фонду, що передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідно отримання документів, що дають право на їх виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва. Об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури (ст. 4 цього Закону). За змістом ст.ст. 7, 32, 34 даного Закону надання документів, що дають право на виконання будівельних робіт, здійснюється виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (ДАБІ) - щодо всіх об`єктів, розташованих у межах населених пунктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками ССЗ (як в даному випадку, оскільки будинок є пам`яткою культурної спадщини) шляхом видачі дозволу на виконання будівельних робіт та прийняттям в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Згідно ст. 14 Закону України «Про основи містобудування», до компетенції виконавчих органів міських рад належить, зокрема, надання документів, що дають право на виконання будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених законом.

Підпунктами 3.1, 3.10 п. З додатку 3 до рішення виконкому Львівської міської ради №331 від 25.05.2007р. «Про затвердження Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради» (зі змінами) передбачено, що Міжвідомча комісія при райадміністрації ЛМР розглядає питання і дає технічні висновки, зокрема, про перепланування квартир, чи виконання інших робіт, які передбачають втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в т.ч. перестановку та влаштування нових сантехприладів, влаштування комунальних вигод у житлових будинках, квартирах.

Таким чином, здійснення будь-яких ремонтно-будівельних робіт в квартирах нашого будинку, які передбачають втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не допускається без отримання відповідних дозвільних документів, що надаються відповідними уповноваженими органами ДАБІ у Львівській області та МК при Галицькій райадміністрації ЛМР.

Натомість відповідачі самовільно, без одержання будь-якої дозвільної документації, без узгодження своїх дій ані зі мною як власницею суміжної квартири, ані з управителем будинку, до обов`язків якого безпосередньо входить технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, здійснили відключення стояка холодного водопостачання до моєї квартири, на що я жодної згоди не надавала. В результаті цього протиправного втручання відповідачів в інженерні системи загального водопостачання будинку, водопостачання у квартиру ОСОБА_1 було припинено.

При цьому, ані положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ані Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», ані «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМ України №630 від 21.07.2005р. чи «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу України №190 від 27.06.2008р., не надають право одним споживачам послуг припиняти водопостачання іншим споживачам таких послуг.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Одночасно відповідно до ч. 2ст. 382 ЦК України, положення якої кореспондуються з нормами ч. ч. 1, 2ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 2 ст. 283 ЦК України передбачено власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Згідно з п. п.1, 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 1 ст. 13ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами.

Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення.

Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, тому на користь ОСОБА_1 з відповідачів необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позову в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 317, 382, 283, 319, 391, ЦК України, ст.ст.4,12,81,258,354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: невідомий), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: невідомий) про усунення перешкод у користуванні належним майном - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_1 майном, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у місячний строк відновити водопостачання до квартири АДРЕСА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 05 жовтня 2020 року

Суддя Х.М. Мисько