Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3518/19 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 70 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 13 липня 2020 року суддею Дубовік О.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 22 липня 2020 року,

у справі № 278/3518/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом, у якому просив стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн та у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 27 грудня 2019 року до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить змінити вказане рішення суду, абзац другий якого викласти наступним чином: стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі 5000 грн та 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 27 грудня 2019 року до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

На думку представника, визначений судом першої інстанції розмір аліментів не відповідає матеріальному становищу відповідача та принципу рівності обов`язку батьків утримувати свою дитину. ОСОБА_2 вважає, що суд не врахував наявність у відповідача на праві власності майна, частину якого відповідач під час розгляду справи відчужив з метою штучного погіршення свого матеріального становища. Також ОСОБА_3 під час розгляду справи судом, з метою створення штучних обставин для зменшення розміру аліментів на утримання сина, оформив догляд над своїм непрацездатним батьком, при цьому суд не звернув увагу, що відповідач має рідну сестру, яка також зобов`язана утримувати свого батька. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що позивачка надала докази того, що вона витрачає на мінімально необхідні потреби сина, що пов`язані з навчанням, більшу суму, ніж визначена судом. Судом також не враховано матеріальне становище ОСОБА_5 , який проживає зі своєю матір`ю у гуртожитку, навчається на денній формі навчання, не має самостійного доходу та не отримує стипендію. Вважає, що розмір аліментів, який повинен стягуватися з відповідача мав бути встановлений судом у сумі не менше 1098,5 грн. Відчуження майна відповідачем, на думку ОСОБА_2 , вказує на те, що у добровільному порядку він не буде виконувати рішення суду щодо стягнення аліментів на утримання сина.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-8, 11).

ОСОБА_4 є студентом 1 курсу денної форми навчання факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії Національного авіаційного університету IV рівня акредитації, який знаходиться у м. Києві. Термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року (а.с. 13).

Повнолітній син проживає разом з матір`ю в гуртожитку у м. Києві (а.с. 14).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 25 грудня 2019 року за відповідачем було зареєстровано право власності на: земельну ділянку прощею 0,0161 га, кадастровий номер :03:001:0821; житловий будинок площею 57,1 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства прощею 0,0975 га, кадастровий номер :03:001:0743, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дениші; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0615 га, кадастровий номер :03:001:0742, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

24 березня 2020 року вищезазначене майно було зареєстровано за дружиною відповідача - ОСОБА_6 на підставі договорів дарування (а.с. 15-16, 60, 73-74).

Станом на 06 травня 2020 року за відповідачем зареєстровано два автомобілі, а саме: Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, та ВАЗ 21213, 1996 року випуску (а.с. 77).

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, у якій він зазначив, що не працює та не має можливості надавати матеріальну допомогу сину. Також, вказав, що має хронічне захворювання, на підтвердження чого надав консультативний висновок спеціаліста (а.с.61-63), здійснює догляд за батьком, який хворіє та потребує стороннього догляду, про що надав відповідну довідку (а.с. 98).

Матеріали справи не містять доказів непрацездатності відповідача, що вказує на можливість останнього надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача матеріальної допомоги на утримання сина в розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення ним двадцяти трьох років.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що на правильність висновків суду не впливають, з огляду на те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину та необхідність витрат на його навчання у зазначеному нею розмірі.

При цьому, наявність у відповідача певного майна та відчуження частини цього майна під час розгляду справи не впливає на правильність висновків суду. Окрім того, відповідно до ст. 319 ЦК України власник майна має право на власний розсуд розпорядитися ним.

Водночас, позивачкою не доведено наявність у відповідача доходу або витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що б вказувало на можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у визначеному нею розмірі.

Окрім того, надані позивачкою докази про перерахування нею коштів на рахунок сина не вказують на те, що такі кошти були призначені для навчання та витрачені останнім саме на такі цілі. Придбання дороговартісної техніки також не є необхідним для забезпечення життєдіяльності повнолітнього сина сторін та його навчання.

Посилання ОСОБА_2 на мінімальний гарантований та рекомендований розмір аліментів є помилковим, оскільки такий розмір застосовується при стягненні аліментів для дитини відповідного віку (до 6 років і від 6 до 18 років). В той же час, законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Дана справа відповідно до п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною, а тому, згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2020 року.