КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/1062/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/479/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

Акціонерне товариство «УкрСиббанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим в частині, усунення перешкод у здійсненні права власності,

в с т а н о в и в :

у січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», АТ «УкрСиббанк», у якому просила визнати припиненим договір іпотеки в частині 1/3 іпотечного майна, усунути перешкоди у здійсненні нею права власності.

В обґрунтування вимог зазначала, що 14.12.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 155 000 доларів США. Цього ж дня між цими ж сторонами з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нежитлове приміщення № 1, яке знаходиться на другому поверсі (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором факторингу № 4 від 11.06.2012 право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.12.2007, укладеним із ОСОБА_3 та договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей Колект».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 06.07.2015 задоволено її позов до ОСОБА_3 та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії АВВ 504481 видане 19.08.1999 на ім`я ОСОБА_3 , а саме: в частині обов`язкової частки у спадковому майні в розмірі 1/3 частини нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2016 задоволено її позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визначено їй додатковий строк терміном один місяць для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 12.04.2017 задоволено її позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та визнано за нею, як спадкоємицею першої черги за законом право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення № 1, площею 81,9 м2, яке розташоване на другому поверсі (в літ. А) нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2018 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей Колект» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.

Оскільки у неї відсутні боргові зобов`язання перед ТОВ «Кей Колект» договір іпотеки в частині майна, яке належить їй на праві власності має бути припиненим та вона має право повноцінно розпоряджатися належним їй майном.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом першої інстанції не враховано, що вона є власником частини майна, переданого в іпотеку. Це майно вона успадкувала від батька, а не від матері, яка є іпотекодавцем по іпотечному договору та вона не повинна нести відповідальність за зобов`язаннями ОСОБА_3 на неї не поширюється положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» щодо наслідків переходу права власності на предмет іпотеки. Суд не врахував положення ст. 607 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Суд також не врахував, що у позові ТОВ «Кей Колект» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, оскільки позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги. АТ «УкрСиббанк» також не має права вимоги до позичальника за спливом позовної давності. Крім того, вважає, що суд безпідставно не задовольнив її клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи Конституційним Судом України за зверненням ОСОБА_7 щодо невідповідності ч. 1, 2, 4, 5 ст. 41 Конституції України положень ч. 1 та 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін посилаючись на його законність та обгрунтвоаність.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.12.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 155 000,00 доларів США.

Цього ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку нежитлове приміщення № 1, яке знаходиться на другому поверсі (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_1 .

11.06.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу № 4, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.12.2007, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та за договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей Колект».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 06.07.2015 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково: визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії АВВ 504481 видане 19.08.1999 на ім`я ОСОБА_3 , а саме: в частині обов`язкової частки у спадковому майні в розмірі 1/3 частини нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 19.01.2016 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про продовження строку для прийняття спадщини задоволено: визначено ОСОБА_1 додатковий строк терміном один місяць для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 12.04.2017 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволено: визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємицею першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення № 1, площею 81,9 м2, яке розташоване на другому поверсі (в літ. А) нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва 29.05.2018, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей Колект» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивачем надано лист вимогу кредитора про звільнення приміщення, яке є предметом іпотеки від 28.11.2018, фінансову пропозиції добровільного врегулювання проблемної заборгованості від 14.11.2018, вимогу кредитора про звільнення приміщення, яке є предметом іпотеки від 03.01.2019, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Науково-виробниче комерційне підприємство «Супершанс», директором якого є позивач, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Еріка», директором якого є позивач, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Супершанс», директором якого є позивач, договір № 11/10/18 оренди приміщення від 01.08.2018, укладений між ТОВ «Еріка» та ТОВ «Супершанс».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав припинення іпотеки та позивач обрала невірний спосіб захисту щодо порушеного права власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Рішенням Конституційного Суду України від 14.07.2020 у справі № 3-67/2019 (1457/19) положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визнані такими, що відповідають Конституції України.

Незважаючи на те, що суд першої інстанції не зупинив провадження у справі до ухвалення рішення Конституційним Судом України щодо конституційності ст. 23 Закону України «Про іпотеку» дане питання вирішене на стадії апеляційного розгляду.

Оскільки відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, суд першої інстанції правильно визнав позовні вимоги про припинення іпотеки у зв`язку спадкуванням позивачкою частини майна такими, що суперечать закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач успадкувала майно від батька, а не від матері, яка є боржником за кредитним зобов`язанням, не мають правового значення, оскільки за вимогами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» позивач не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником вона відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У даному випадку в межах вартості частини майна, яка отримана позивачкою у спадщину.

Наявність рішення Деснянського районного суду м. Києва 29.05.2018, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кей Колект» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення договору іпотеки, оскільки зазначеним рішенням відмовлено у позові не з підстав встановлення обставин повного виконання позичальником кредитних зобов`язань, а з тих підстав, що позивач не надав належним доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ «УкрСиббанк» не має права вимоги про стягнення кредитної заборгованості через сплив позовної давності не можна визнати обґрунтованим, оскільки у даному спорі не розглядалося питання про стягнення заборгованості з позичальника та відсутнє рішення суду, яке б набрало законної сили про відмову у позові про стягнення кредитної заборгованості через сплив позовної давності.

До того ж позов про припинення іпотеки заявлено не з підстав відсутності у кредитора права вимоги до позичальника через сплив позовної давності, а з підстав успадкування позивачкою частини предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 06.10.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик