28.09.2020 Справа № 363/233/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Петранюк П.Д.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту,

встановив:

позивачі звернулися до суду із позовом, у якому просили встановити безстроковий, платний (0,04% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, обтяжених сервітутом (до проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок - 4% від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Київській області) щорічно в строк до 1 вересня) земельний сервітут на земельних ділянках з кадастровими номерами :34:266:0158, :34:266:6047, :34:266:6003, що знаходяться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області та належать на праві власності відповідачці, з правом проходу, проїзду на велосипеді, транспортному засобі по наявних шляхах, що проходять через вказані земельні ділянки, в тому числі право проїзду для підвозу особистого майна, будівельних матеріалів, устаткування, тощо та вивезення відходів і будівельного сміття та право прокладання та експлуатації підземних комунікацій (інженерних мереж) відповідно до належним чином оформленої проектної документації.

Свої вимоги мотивували тим, що позивачі є власниками земельних ділянок з кадастровими номерами :34:266:0134, :34:266:0436, :34:266:0119, :34:266:0126, :34:266:0155, :34:266:0006, :34:266:0099, :34:266:0167, :34:266:0117; :34:266:0100, :34:266:0098, :34:266:0437, проїзд до яких пролягає по земельних ділянках відповідачки. Оскільки остання відмовляється в добровільному порядку укласти договір на встановлення земельного сервітуту, для забезпечення своїх потреб власників по утриманню майна вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивачів просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Відповідачка та її представник в суді проти задоволення позову заперечили, подали суду відзив на позовну заяву, в якому посилалися на те, що позивачі мають безперешкодний доступ до своїх земельних ділянок, перешкод у чому їм не створюється. Крім того, позивачі не позбавлені можливості проїжджати (проходити) до своїх земельних ділянок по існуючим дорогам загального користування, або облаштувати заїзди іншим способом шляхом перенесення парканів. Також зазначили, що з позовної заяви не зрозуміло, які межі сервітуту в натурі щодо кожної її земельної ділянки просять встановити позивачі.

Представник відповідачки в суді зазначив, що існуючі на території містечка комунікації до земельних ділянок позивачів також підведено, перешкод у чому не існує, а відтак вважав, що не підлягає захисту право на майбутнє, яке ніким не порушено.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :34:266:0134 площею 0,24 га, з цільовим призначенням для іншого сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :34:266:0126 площею 0,3030 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

ОСОБА_6 на праві приватної власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами :34:266:0099, площею 0,3588 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва; :34:266:0167, площею 0,0240 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва; :34:266:0098, площею 0,36 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва; :34:266:0437, площею 0,12 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що знаходяться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

ОСОБА_7 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :34:266:0436, площею 0,24 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що знаходиться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

ОСОБА_8 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :34:266:0155, площею 0,2318 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

ОСОБА_9 на праві приватної власності належить земельні ділянки з кадастровими номерами :34:266:0117, площею 1,2818 га, з цільовим призначенням для садівництва, :34:266:119, площею 0,7519 га, з цільовим призначенням для садівництва, :34:266:0006, площею 1,2000 га, з цільовим призначенням для садівництвпа, що знаходиться на території СТ «Мрія» Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

ОСОБА_10 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :34:266:0100, площею 0,12 га, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Відповідачці ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельні ділянки з кадастровими номерами :34:266:0158, площею 0,4879 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, :34:266:6047, площею 0,8135 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва та :34:266:6003, площею 0,0511 га, з цільовим призначенням для колективного садівництва,що знаходяться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

В жовтні 2018 року позивачі направили на адресу відповідачки пропозицію укласти договір про встановлення безстрокового, платного земельного сервітуту, посилаючись на те, що іншої можливості проїзду та проходу до своїх ділянок окрім як через земельні ділянки відповідачки, вони не мають.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист відповідачкою не отриманий у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Встановлено, що земельні ділянки сторін розташовані на території котеджного містечка, обслуговуючого кооперативу «СТ «Мрія-1», який огороджено парканом, а проїзд на територію цього містечка до окремих ділянок та будинків здійснюється по існуючих шляхах, облаштованих на земельних ділянках, частина з яких належить на праві власності відповідачці.

Як вбачається із пояснень в суді відповідачки та її представника земельні ділянки сторін знаходяться на території обслуговуючого кооперативу «СТ «Мрія-1» Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. На території кооперативу загалом розташовано близько 60-ти земельних ділянок. Тринадцять власників земельних ділянок, включаючи відповідачку, є членами обслуговуючого кооперативу. Інші вісім власників, зокрема позивачі по справі, відмовилися від вступу до кооперативу. Земельних ділянок загального користування спеціально призначених для проходу чи проїзду на території кооперативу ніколи не існувало. Самі власники земельних ділянок визначили фактичний порядок проїзду по своїх власних земельних ділянках та за кошти членів кооперативу встановили навколо нього паркан, облаштували дороги та побудували міст над каналом. Не дивлячись на те, що позивачі участі в благоустрою кооперативу не приймали, останнім були видані пульти для відкривання центральних воріт до території кооперативу для забезпечення їм вільного та безперешкодного проходу та проїзду до своїх земельних ділянок, по існуючих шляхах, які фактично належать на праві власності іншим особам і в тому числі відповідачці.

13 травня 2018 року на загальних зборах засновників обслуговуючого кооперативу «СТ «Мрія-1» вирішили доручити голові кооперативу підготувати для власників земельних ділянок та будинків, які не погодилися вступити до асоційованих членів, інші альтернативні варіанти, у тому числі на умовах цивільно-правого договору, щодо їх безпосередньої участі у витратах на постачання електроенергії, послуг охорони, вивозу сміття, користування об`єктами інфраструктури, тощо, згідно чинного законодавства України. Однак домовленості з позивачами так і не дійшли. Разом з тим, це не вплинуло на їх порядок користування дорогами, яких не позбавлено можливості вільно по них проїжджати. Крім того, сторона відповідача не заперечує, аби позивачі за бажанням облаштували окремі заїзди до своїх земельних ділянок із доріг загального користування навколо кооперативу, шляхом перенесення встановленого паркану.

Зазначене підтверджується даними копій:

-договору купівлі-продажу земельної ділянки №2929 від 21 грудня 2009 року;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №692986 виданого 12 грудня 2008 року;

-свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 10 лютого 2014 року;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серія ЕАХ №488198 від 10 лютого 2014 року;

-свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 20 червня 2013 року;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серія ЕАС №738566 від 20 червня 2013 року;

-свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельна ділянка), серія САК №893464 від 10 лютого 2014 року;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (земельна ділянка), серія ЕАХ №488200 від 10 лютого 2014 року;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №334412 виданого 25 березня 2008 року;

-договору купівлі-продажу земельної ділянки №2035 від 03 липня 2013 року;

-витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майн серія ЕЕК №203107 від 10 вересня 2014 року;

-договору купівлі-продажу земельної ділянки №1154 від 17 листопада 2016 року;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 73202733 від 17 листопада 2016 року;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №904745 від 02 вересня 2020 року;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №874885;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №198959;

-договору купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_3 від 14 грудня 2006 року;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №582439 від 16 квітня 2007 року;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №959862;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №959860;

-державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №959861;

-договору купівлі-продажу земельної ділянки №136 від 04 лютого 2014 року;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 17309987 від 04 лютого 2014 року;

-свідоцтва про право власності на нерухоме майно (садовий будинок) серія НОМЕР_4 від 02 березня 2012 року;

-витягу про державну реєстрацію прав (садовий будинок) серія СЕА 561648 від 03 березня 2012 року;

-свідоцтва про право власності на нерухоме майно (садовий будинок) серія СТА №739877 від 08 квітня 2015 року;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (садовий будинок) серія EEC №536380 від 08 квітня 2015 року;

-свідоцтва на право власності на нерухоме майно (садовий будинок) серія СТА №254027 від 09 вересня 2014 року;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (садовий будинок) серія ЕЕК №203090 від 09 вересня 2014 року;

-свідоцтва про право власності на нерухоме майно (садовий будинок) індексний номер 24758057 від 25 липня 2014 року;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (садовий будинок) індексний номер 24758211 від 25 липня 2014 року;

-даних Будівельних паспортів садових будинків №85/2015 від 16 березня 2015 року; №248/2013 від 30 липня 2013 року; №196/2014 від 16 травня 2014 року; №327/2015 від 17 серпня 2015 року; №108/2014 від 02 квітня 2014 року;

-топографічного плану з позначеними земельними ділянками;

-фототаблиці із зображеннями доріг;

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №49954623 від 16.12.2015р.;

-витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016 від 19.08.2016р.;

-інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №65024793 від 04.08.2016р.;

-витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно 109531112 від 28.12.2017р.;

-схеми з Публічної кадастрової карти з зображенням розташування земельних ділянок з кадастровими номерами :34:266:0158; :34:266:6047; :34:266:6003;

-схеми на реальній фотографії з висоти, з зображенням розташування земельних ділянок з кадастровими номерами :34:266:0158, :34:266:6047, :34:266:600.

-схеми позивачів з розташування земельної ділянки з кадастровими номерами :34:266:0158, :34:266:6047, :34:266:6003;

-схем наявності щебеневого покриття на плані з Публічної кадастрової карти станом на 24.05.2019р.,

-фототаблиці із зображенням процесу будівництва дороги та моста;

-розрахунку вартості будівництва дороги та моста;

-схем можливості під`їзду позивачів до своїх земельних ділянок з Публічної кадастрової карти;

-протоколу загальних зборів засновників ОК «СТ «Мрія-1» від 13.05.2018р.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, у виді права проходу та проїзду на велосипеді та права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, права прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку, право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку, інші земельні сервітути.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановлено, що належних, допустимих та достатніх доказів того, що позивачам з боку відповідачки чиняться перешкоди в проході, проїзді, прокладанні комунікацій, тощо по фактичних шляхах до належних їм на праві приватної власності земельних ділянок суду не подано.

Посилання представника позивача на можливість виникнення таких перешкод в майбутньому суд до уваги не приймає, коли судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може визначати правовідносини між сторонами на майбутнє.

Та обставина, що право позивачів на користування земельними ділянками, які належать на праві власності відповідачці, для цілей передбачених ст. 99 ЗК України, ніким не обмежено, проте не оформлено на основі цивільно-правових угод, єдиною підставою для встановлення сервітуту бути не може.

Насамперед визначальним є те, що як встановлено по справі, позивачі не мають жодних перешкод в задоволенні своїх потреб землекористувачів, а лише тільки не згодні бути членами кооперативу, для потреб якого облаштовано проїзди (проходи) по земельних ділянках відповідачки.

Хоча проїзд по земельних ділянках відповідачки є найбільш зручним, в суді з наданих схем, креслень, наявних мап, тощо не доведено, що вказаний проїзд є єдиним можливим проїздом до земельних ділянок позивачів.

Зазначене в своїй сукупності виключає наявність передбаченої положеннями ст. 401 ЦК України основної передумови для встановлення сервітуту неможливості задоволення потреб землекористувачів іншим способом.

При цьому факт не укладання між відповідними сторонами цивільно-правових угод з приводу користування землями для проїзду відповідно до рішення загальних зборів обслуговуючого кооперативу «СТ «Мрія-1» від 13 травня 2018 року, з огляду на засади цивільного законодавства свободи договору (ст. 3, 627 ЦК України), підставою для задоволення цього позову за встановлених умов і фактично склавшихся між сторонами правовідносин, за відсутності ознак порушення прав позивачів, бути не може.

Згідно зі статтею 98 ЗК України земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

З метою зменшення негативних наслідків встановлення земельних сервітутів частиною 4 зазначеної статті встановлено важливе положення про те, що земельний сервітут повинен здійснюватися найменш обтяжливим для власника земельної ділянки або землекористувача.

Разом з тим, позивачами не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що вони не мають можливість здійснювати обслуговування свого нерухомого майна у інший менш обтяжливий для відповідачки спосіб (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 14 березня 2018 року в справі №551/176/16-ц).

Крім того, як вбачається з позовної заяви, позивачі просять встановити сервітут по всій площі земельних ділянок (з урахуванням даних про їх конфігурацію) відповідачки, що повністю позбавить останню як власника пануючої земельної ділянки правомочностям щодо володіння, користування та розпорядження належними їй земельними ділянками (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 квітня 2018 року в справі №302/1464/14-ц).

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що обставини позову в повній мірі на основі доказів в суді не підтверджені, а всі умови й підстави, з якими Закон пов`язує можливість встановлення земельного сервітуту, позивачами достатньо не визначені і перед судом не доведені.

Отже, порушених прав позивачів, які б підлягали захистові в цій справі, судом не встановлено, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

При цьому саме тільки припущення, що такі права можуть бути порушені в майбутньому підставою для їх захисту судом на майбутнє бути не може.

На підставі викладеного і керуючись 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивачі: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_8 , проживає за адресою АДРЕСА_4 .

ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_9 , проживає за адресою АДРЕСА_5 .

ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_10 , проживає за адресою АДРЕСА_6 .

ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_11 , проживає за адресою АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_12 , проживає за адресою АДРЕСА_8 .

Суддя