ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Херсон

справа № 766/4617/20

провадження № 22-ц/819/902/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Кутурланової О.В.,
Майданіка В.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Зуб І.Ю. від 15 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: нотаріус нотаріального округу Санкт-Петербурга Комарава Зоя Олексіївна про визнання довіреності та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: нотаріус нотаріального округу Санкт-Петербурга Комарава Зоя Олексіївна, про визнання довіреності та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , також просила заборонити державним виконавцям відділу примусового виконання рішень управління державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області проводити будь які виконавчі дії, спрямовані на примусову реалізацію житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Заяву мотивувала тим, що на теперішній час існує об`єктивна загроза, що до винесення рішення по справі, відповідач ОСОБА_3 буде вчиняти всі можливі заходи, щоб уникнути повернення будинку позивачу, в тому числі його відчуження. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Також зазначає в заяві, що відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області в рамках виконавчого провадження здійснюється примусове стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості (копії постанов про відкриття виконавчих проваджень та роздруківка з реєстру виконавчих проваджень додаються). В рамках примусового стягнення боргу державним виконавцем було накладено арешт на спірний будинок та вживаються заходи щодо реалізації на торгах. Тому з метою запобігання вказаних обставин необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 та заборони проведення будь-яких виконавчих дій, спрямованих на його примусову реалізацію.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2020 року суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати та постановити нову якою вжити заходи забезпечення позову, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок відмови суду у вжитті заходів забезпечення позову апелянт буде позбавлена ефективного засобу юридичного захисту, адже у разі задоволення позову вона матиме судове рішення яка неможливо буде виконати.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.3 та ч. 11 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади ( органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб?єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон , торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі. Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N 9).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічна правова позиція висловлена 02 вересня 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 917/137/19 (ЄДРСРУ № 83958431).

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила про те, що на теперішній час існує об`єктивна загроза, що до винесення рішення по справі, відповідач ОСОБА_3 буде вчиняти всі можливі заходи, щоб уникнути повернення будинку позивачу, в тому числі його відчуження. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Також зазначає в заяві, що відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області в рамках виконавчого провадження здійснюється примусове стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості (копії постанов про відкриття виконавчих проваджень та роздруківка з реєстру виконавчих проваджень додаються). В рамках примусового стягнення боргу державним виконавцем було накладено арешт на спірний будинок та вживаються заходи щодо реалізації на торгах. Тому з метою запобігання вказаних обставин необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 та заборони проведення будь-яких виконавчих дій, спрямованих на його примусову реалізацію.

Проте, заявниця не надала суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язувала застосування певного заходу забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову у обраний заявником спосіб, суд зазначив про те, що у вказаній заяві не зазначено жодних обставин та не долучено жодних доказів на підтвердження реальної загрози невиконання майбутнього рішення суду у зв?язку із намірами відповідача ОСОБА_3 на реалізацію нерухомого майна. Крім того, надані копії постанов про відкриття виконавчого провадження вказують лише на факт наявності рішення суду про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості, на факт відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження її тверджень, щодо наявності арешту на нерухоме майно та вжиття заходів щодо його реалізації на торгах.

Апеляційний суд зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи, що заявницею належними та допустимими доказами не доведено, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі, колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

При цьому, посилаючись на відкриття виконавчого провадження і вчинення виконавчих дій щодо боржника ОСОБА_3 не є достатнім обгрунтуванням припущення, що майно ( в тому числі грошові суми, цінні папери, тощо), яке є у відповідача на момент пред?явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Крім того, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень провадження у даній справі № 2/766/7114/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Нотаріус нотаріального округу Санкт-Петербурга Комарова Зоя Олексіївна про визнання довіреності та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: О.В.Кутурланова

В.В.Майданік

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року

Суддя Т.Г. Чорна