Постанова

Іменем України

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 686/15957/20

провадження № 61-13518св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

заявник - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,
стягувач - Управління Держпраці у Хмельницькій області,
заінтересована особа - Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький),
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савчук Юрій Миколайович,

на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 липня 2020 року у складі судді Мазурок О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Талалай О. І., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

У червні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що постановою Управління Держпраці

у Хмельницькій області уповноваженими особами від 18 січня 2017 року

№ 22/23 на ОСОБА_1 як ФОП накладено штраф у розмірі 336 000 грн. Вказаною постановою визначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - 18 квітня 2017 року.

11 вересня 2017 року зазначену постанову направлено до відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - ВДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області) для примусового виконання.

24 вересня 2017 року державним виконавцем Другого ВДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54734912.

21 травня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до Управління забезпечення примусового виконання рішень Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

25 та 25 травня 2020 року відповідно Управлінням забезпечення примусового виконання рішень Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) та Другим ВДВС

у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (місто Хмельницький) повідомлено, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пропуском строку пред`явлення для примусового виконання.

Посилаючись на вищевказане, ФОП ОСОБА_1 просила суд визнати постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області уповноваженими особами про накладення штрафу від 18 січня 2017 року № 22/23 такою, що не підлягає виконанню, та винести ухвалу про зупинення виконавчого провадження № 54734912.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 липня 2020 року у відкритті провадження у справі за заявою

ФОП ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено та повернуто заяву заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ФОП ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 липня 2020 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що питання визнання постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу такою, що не підлягає виконанню, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому у відкритті провадження слід відмовити, а заявнику звернутися до суду з адміністративним позовом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 08 вересня 2020 року, ФОП ОСОБА_1 ,

в інтересах якої діє адвокат Савчук Ю. М., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, зокрема, підставою у відкритті провадження є те, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому заявнику слід звернутися до суду з адміністративним позовом.

Предметом заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу.

Відповідно до підпункту 47 пункту 4 Положення про Управління Держпраці у Хмельницькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03 серпня 2018 року № 84 (далі - Положення № 84), Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань складає у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про такі правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Згідно з частиною другою статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Таким чином, оскільки Управління Держапраці у Хмельницькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується, тому суд першої інстанції мав повноваження для розгляду заяви ФОП ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що постановою Управління Держпраці у Хмельницькій області уповноваженими особами від 18 січня 2017 року № 22/23

на ОСОБА_1 як ФОП накладено штраф у розмірі 336 000 грн. Вказаною постановою визначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - 18 квітня 2017 року.

11 вересня 2017 року зазначену постанову направлено до ВДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області для примусового виконання.

24 вересня 2017 року державним виконавцем Другого ВДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54734912.

21 травня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до Управління забезпечення примусового виконання рішень Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

25 та 25 травня 2020 року відповідно Управлінням забезпечення примусового виконання рішень Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) та Другим ВДВС

у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (місто Хмельницький) повідомлено, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пропуском строку пред`явлення для примусового виконання.

У червні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 липня 2020 року у відкритті провадження у справі за заявою

ФОП ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено та повернуто заяву заявнику на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ФОП ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 липня 2020 року залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першої, третьої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та 29465/04) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ФОП ОСОБА_1 просила визнати постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами від 18 січня 2017 року № 22/23 такою, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Аналогічна норма міститься у частинах першій, другій статті 374 КАС України.

За змістом наведеної норми однією з підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є його добровільне виконання. Разом з тим, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Встановивши, що постанова від 18 січня 2017 року про накладення

на ФОП ОСОБА_1 штрафу винесена не судом, а іншим органом - Управлінням Держпраці у Хмельницькій області, та врахувавши, що чинним цивільно-процесуальним законом взагалі не передбачено можливість вирішити питання щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа, який видано іншим органом (посадовою особою),

а не судом, суди обґрунтовано відмовили у відкритті провадження у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, зокрема, підставою у відкритті провадження є те, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому заявнику слід звернутися до суду з адміністративним позовом, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно встановили, що питання про скасування постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (постанови Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 804/4229/17 (адміністративне провадження

№ К/9901/33095/18)), від 08 вересня 2020 року у справі № 300/2407/19 (адміністративне провадження № К/9901/16882/20)).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суди роз`яснили

ФОП ОСОБА_1 її право звернутися до суду з адміністративним позовом про скасування постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На думку судової колегії судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савчук Юрій Миколайович, залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 20 серпня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька А. І. Грушицький