Єдиний унікальний номер 235/6295/19
Номер провадження 22-ц/804/1182/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Мірути О.А.

суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 235/6295/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2020 року, суддя Клікунова А.С.,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У вересні ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на її користь пеню за договором банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN7694 за період з 06.09.2018 року по 05.09.2019 року в розмірі 584831,60 грн., обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

17 травня 2011 року між нею та Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» (далі за текстом Банк) укладений договір банківського вкладу № SAMDN7694 ( Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою), за умовами якого Банк прийняв від неї на строк 12 місяців, до 17 травня 2011 року, грошовий вклад у сумі 1 058,31 дол. США зі сплатою процентною ставкою 8,5 % річних, з щомісячним нарахуванням відсотків. Дія вказаного договору неодноразово автоматично продовжувалася на такий же термін, останній вклад було автоматично продовжено на новий строк 26 травня 2016 року. 13 червня 2016 року Банком здійснено списання з її депозитного рахунку суми банківського вкладу у розмірі 1 686, 57 дол. США та нарахованих процентів - 433,33 долари США.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивачки грошові кошти в сумі 2119,90 доларів США, за прострочення обов`язку про повернення вкладу в порядку ч. 5 ст.10 ЗУ « Про захист прав споживачів» присуджено пеню в сумі 1589,93 дол. США. Вказане рішення суду першої інстанції змінено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року в частині розміру стягнутої пені, суму якої визначено в гривневому еквіваленті розміром 42062,96 гривень. До теперішнього часу Банком банківський вклад ОСОБА_1 не повернуто. Умовами Договору (п.12) передбачено, що його дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом із нарахованими процентами. 05 вересня 2016 року ОСОБА_1 подала Банку заяву про розірвання договору банківського вкладу, однак по суті вимоги позивачки відповідачем не розглянуті. Розірвання договору зі сторони Банку та в судовому порядку також не було. Вважає, що Договір є чинним, продовжує дію, оскільки Банк не повернув їй суму вкладу та продовжує користуватися коштами депозиту, а тому зобов`язання сторін не припинилися.

Посилаючись на ст. ст. 1058, 1061, 1066, 1068, 1074 ЦК України, ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», п. 5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивачка заявляє вимоги про стягнення пені в розмірі 3% вартості як споживача фінансової послуги, умови надання якої порушено Банком за 355 днів відповідно до спірного періоду ( з 06.09.2018 року по 05.09.2019 року), що дорівнює 23149,31 дол. США, що в еквіваленті становить 584831,60 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог вкладника, яке не виконане банком, не припиняє правовідносини сторін такого договору, не звільняє банк від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє вкладника права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦПК.

Ч.5 ст.10 ЗУ № 1023-ХХІ від 12.05.1991 року не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки факт пролонгації укладеного сторонами договору та чинність укладеної угоди в спірний період ( 06.09.2018 року по 05.09.2019 року), а відповідно існування зобов`язань відповідача за цим договором, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Після ухвалення рішення Апеляційного суду Донецької області від 11.05.2017 року по справі № 235/6674/16-ц у АТ КБ «Приватбанк» перед ОСОБА_1 виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості, відсотків не з договору, а з рішення суду.

Рішення суду про стягнення коштів за договором вкладу (депозиту) не є фінансовою послугою банку, а тому до спірних правовідносин не може бути застосовано частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме стягнення пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення ( між сторонами виникли правовідносини щодо невиконання рішення суду).

Оскільки судом встановлено, що між сторонами виникли відносини на підставі рішення суду, за яким Банк повинен сплатити ОСОБА_1 грошові кошти, такі правовідносини слід вважати грошовим зобов`язанням з розповсюдженням на них дії ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2020 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

П.12 Договору передбачено, що дія Договору припиняється з виплатою Клієнту всієї суми вкладу разом з процентами, що належать у відповідності з умовами договору. Тобто Договір фактично є безстроковим і продовжує свою дію до теперішнього часу.

П.1 Договору процентна ставка 8,5% річних, період нарахування процентів 1 місяць.

Вважає, що останній день нарахування процентів за договором - це день, що передує дню повернення вкладу, оскільки сторони у Договорі пов`язали момент припинення дії договору з датою виплати суми вкладу та процентів по вкладу.

В розумінні чч. 2,3 ст. 653 ЦК України відсутні підстави вважати зобов`язання сторін по Договору припиненими.

Крім того, вважає неправильним посилання суду на 4 постанови Верховного суду України за 2016 р., оскільки відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України передбачено врахування висновків суду щодо застосування відповідних норм права, викладених лише в постановах Верховного Суду.

Вважає, що на підставі помилкового висновку про припинення Договору, суд зробив помилковий висновок і що до неможливості стягнення пені на підставі ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 06.09.2018 року по 05.09.2019 року.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідач з доводами апеляційної скарги не погодився, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним. Просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 у повному обсязі і залишити рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2011 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Приватбанк» Договір «Стандарт» № SAMDN7694, з місячною виплатою, згідно якого передала банку 1058,31 дол. США строком на 12 місяців до 17 травня 2012 року, включно, з виплатою 8,5% річних.

П.6 Договору вказаного договору передбачено, що якщо по закінченню строку вкладу Клієнт не заявив Банку про відмову у продовженні строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в п.1 Договору.

П.1 Договору визначена процентна ставка по вкладу , яка складає 8,5% річних. Період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Мінімальний строк вклада - 6 місяців.

Дія строку Договору неодноразово автоматично продовжувалася, останній раз на новий строк 26 травня 2016 року.

Внаслідок виникнення між сторонами спірних правовідносин, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти: суму вкладу 1686,57 дол. США, проценти 433,33 дол. США, пеню 1589,93 дол. США.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року змінено, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2119,90 дол. США (вклад, проценти) та пеню у сумі 42062,96 грн.

Постановою Верховного Суду від 6 грудня 2018 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року залишені без змін.

До теперішнього часу АТ КБ «Приватбанк» вказані судові рішення не виконав.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня березня 2018 року з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто за Договором «Стандарт» № SAMDN7694 проценти за період з 08.09.2016 року по 14.09.2017 року в сумі 145,72 доларів США та пеню за період з 04.10.2016 року по 14.09.2017 року в сумі 572212, 66 гривень (а.с. 16-18).

Постановою Донецького апеляційного суду від 12.12.2018 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня березня 2018 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 20-21).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення за період з 15.09.2017 року по 05.09.2018 року процентів у розмірі 139,43 дол. США та пені у розмірі 687503, 15 гривень (а.с. 35-38).

Постановою Донецького апеляційного суду від 25.09.2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2019 року залишено без змін (а.с. 39-41).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини сторонами не оспорюються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про стягнення коштів за договором вкладу (депозиту) не є фінансовою послугою банку, а тому до спірних правовідносин не може бути застосовано частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме стягнення пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення ( між сторонами виникли правовідносини щодо невиконання рішення суду). Ч.5 ст. 10 ЗУ № 1023-ХХІ від 12.05.1991 року до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки факт пролонгації укладеного сторонами договору та чинність укладеної угоди в спірний період ( 06.09.2018 року по 05.09.2019 року), а відповідно існування зобов`язань відповідача за цим договором, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Після ухвалення рішення Апеляційного суду Донецької області від 11.05.2017 року по справі № 235/6674/16-ц у АТ КБ «Приватбанк» перед ОСОБА_1 виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості, відсотків не з договору, а з рішення суду.

Апеляційний суд виходить із наступного.

Укладаючи договір № SAMDN7694, сторонами в п. 6 погоджено, що у разі, якщо по закінченню строку вкладу ОСОБА_1 не заявлено АТ КБ «Приватбанк» про відмову в продовженні строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у пункті 1 (тобто на 12 місяців).

Отже, єдиною умовою пролонгації договору є відсутність заяви про відмову від договору.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З обставин, встановлених судами під час розгляду справи № 235/6674/16-ц вбачається, що 5 вересня 2016 року ОСОБА_1 , звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про розірвання договору банківського вкладу.

За правилами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно виписки по договору № SAMDN7694 від 17 травня 2011 року остання операція по рахунку датується 13 червня 2016 року.

Матеріалами справи не доведено пролонгацію укладеного сторонами договору та чинність укладеної угоди у спірний період з 15 вересня 2017 року по 05 вересня 2018 року.

Звернення з позовом про дострокове стягнення грошових коштів за вкладом незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії договору банківського вкладу.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення грошових коштів за договором вкладу засвідчує такі зміни. Право вкладника вимагати передбачені договором проценти припиняється у разі пред`явлення до банку вимог.

Оскільки сума вкладу вже була стягнута за рішенням суду, обов`язок по нарахуванню відсотків після довгострокового стягнення суми вкладу припинився.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина 1 статті 1058 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору банківського вкладу можна зробити висновок, що наявність судового рішення про задоволення вимог вкладника, яке не виконане банком, не припиняє правовідносини сторін за договором, не звільняє банк від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє вкладника права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Згідно ч. 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що частина 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зобов`язання відповідача щодо сплати відсотків виникли не з договору, а з рішення суду, є цілком обґрунтованими.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення суду про стягнення коштів не є фінансовою послугою банку, а тому до спірних правовідносин не може бути застосовано частину 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

З наведених підстав апеляційний суд погоджуться з доводами, викладеними у відзиві відповідачем щодо законності рішення суду першої інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статями 7, 19, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя Мірута О.А.

Судді: Агєєв О.В.

Мальований Ю.М.