СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/835/18
Провадження №2/547/35/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді В.Ф.Харченка,
за участі секретаря судового засідання О.В.Постолюк,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Семенівське відділення поліції Хорольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
29 липня 2018 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з неї 25000,00 грн моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з матір`ю ОСОБА_6 , бабою ОСОБА_7 і дядьком (стосовно дитини) ОСОБА_8 . Син хворіє на логоневроз. Баба і мати сина негативно впливають на дитину. ОСОБА_9 11.09.2016 здійснила удар долонею по голові сина. Захищаючи свого сина від вказаних та інших дій матері і баби, позивач звернувся до Семенівського ВП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 126 КК України.
21.09.2017 слідчий Ю.В.Козлова внесла відповідні відомості до ЄРДР. Проте на 53-й день після початку досудового розслідування, а саме 13.11.2017 слідчий винесла постанову про залучення як законного представника сина не позивача-заявника злочину, а мати сина ОСОБА_6 . Вказаними діями ОСОБА_2 порушила батьківські права позивача стосовно сина, фактично позбавила його можливості реалізації прав на захист дитини як батька, чим завдала позивачеві моральну шкоду і пригнічення як батькові дитини, права якого у захисті сина відокремлені. Його принижено.

Визначення головуючого судді до 25.06.2019 було неможливим через відсутність у штаті суду суддів з повноваженнями на розгляд справ.
25.06.2019 головуючим суддею визначено ОСОБА_10 .
13.12.2018 ОСОБА_10 відраховано зі штату суду у зв`язку з закінченням строку її тимчасового відрядження до Семенівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя. Провадження у справі нею не відкривалося.
17.12.2019 головуючим суддею визначено В.Ф.Харченка.
09.01.2020 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження після отримання 08.01.2020 відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача.

Відповідач у відзиві заперечувала проти позову оскільки належним відповідачем у таких справах є відповідний орган державної влади і казначейська служба. Відповідач звільнилася з лав поліції 17.04.2018. Судового рішення про порушення прав позивача у відповідному кримінальному провадженні не існує. Визначаючи законним представником малолітнього ОСОБА_5 його матір ОСОБА_6 , відповідач, діючи тоді як слідчий, керувався тим, що законним представником може бути один із батьків чи інші повнолітні близькі родичі. Син жив з матір`ю, тому законним представником було визначено саме її, а не позивача. КПК України не зобов`язує слідчого визнавати законним представником заявника у відповідному кримінальному провадженні. Позивач не ініціював визнання його законним представником протягом усієї тривалості кримінального провадження, а також після того, коли законним представником дитини було визначено її мати.
Відповіддю на відзив позивач вказав на хибність заперечення проти позову, оскільки підозрювана у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України ОСОБА_9 є колишнім працівником Семенівської районної прокуратури Полтавської області; позивача не повідомляли про хід досудового розслідування; не викликали позивача для допиту як свідка; не залучався психолог; ОСОБА_11 "покриває" підозрювану ОСОБА_9 , які є, відповідно, дочкою і матір`ю.
Відповідач у запереченні вказала на відсутність доказів провини відповідача перед позивачем. Свої вимоги позивач повинен адресувати органам Національної поліції і Державної казначейської служби.

На роз`яснення суду у підготовчому судовому засіданні 26.06.2020 про те, що належним відповідачем у справі має бути не ОСОБА_12 , а орган Національної поліції, у якому вона перебувала на службі у період спірних правовідносин, позивач ОСОБА_1 ствердив, що відповідачем повинна бути саме ОСОБА_12 , а не орган поліції, хоч навіть вона і звільнилася зі служби; позовні вимоги змінювати не буде; на залучення співвідповідача ГУНП у Полтавській області позивач не погодився.
Відтак суд згідно ч. 3 ст. 53 ЦПК України залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Семенівське ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області.

Третя особа пояснення у справі не складала, представника у засідання не направляла, на вимогу суду надала витребувану копію матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 126 КК України на підставі заяви позивача ОСОБА_1 .

Під час судового розгляду позивач свої вимоги підтримав повністю з підстав, викладених ним у його письмових заявах по суті справи. Наголосив, що бажав бути офіційним представником свого сина у кримінальному провадженні. Кримінальне провадження за ч. 1 ст. 126 КК України було ініційовано позивачем 11.09.2017, а відомості внесено до ЄРДР лише 21.09.2017. Відповідач, як слідчий, 13.11.2017 залучила мати дитини як законного представника дитини у кримінальному провадженні. Позивача допитано лише як заявника, а не як свідка. Дитина не даватиме свідчення проти матері. 25000,00 грн це мінімальна моральна шкода, яку відповідач може і повинна сплатити.
Позивач запитував у відповідача публічну інформацію, яку відповідач не надала, що підтверджено рішенням суду.
Через перебування на службі у лавах Збройних Сил України позивач не міг постійно перебувати за місцем проведення досудового розслідування.

Відповідач заперечувала у судових засіданнях проти позову з підстав, викладених у своїх письмових заявах по суті справи. Наголосила, що позов є безпідставним, оскільки відшкодування шкоди може відбутися лише у разі неправомірних дій слідчого, його провини у таких діях, існування шкоди і причинного зв`язку, чого у цій справі немає. У провадженні було ще два слідчих, але вимоги чомусь висунуто саме до відповідача, а не усіх трьох. Позов акцентує увагу на процесуальних діях слідчого, тому відповідачами повинен бути орган національної поліції і державне казначейство. КПК України встановлює і захищає процесуальну самостійність слідчого. Законного представника дитини визначає слідчий з огляду на більшу прихильність дитини до одного з батьків та на те, з ким дитина проживає. Також існувало рішення суду, яким було визначено спосіб спілкування позивача з дитиною. Дитина була допитана у присутності шкільного психолога і матері. Права батька дитини обмежені не були. Якби дії матері дитини перешкоджали досудовому розслідуванню чи встановленню істини, слідчий змінив би її як законного представника дитини. Відповідач не оскаржував рішення наступних слідчих, якими позивачеві було відмовлено у залученні як законного представника дитини.
Дійсно є рішення адміністративного суду на користь позивача про ненадання відповіді на інформаційний запит позивача. Відповідач тоді не відповідала за листування щодо публічної чи іншої інформації.

Суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).
Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Самого лише посилання позивача на можливе порушення закону не достатньо для задоволення позовних вимог. Позивач повинен обґрунтувати і довести як саме порушено його право.

Так, суд встановив, що за заявою позивача від 11.09.2017 (а.с. 7-9) внесено відомості до ЄРДР 21.09.2017 за ч. 1 ст. 126 КК України за такою фабулою: ОСОБА_3 , 11.09.2016 під час здійснення спроби відвідати свого сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у складі сім`ї (статус членів сім`ї відношенню до дитини): мати ОСОБА_13 , бабуся ОСОБА_14 , дядько ОСОБА_8 , за місцем їхнього проживання за адресою: АДРЕСА_1 , був зафіксований факт поштовху на через поріг будинку шляхом нанесення бабусею дитини, ОСОБА_14 , удару долонею по потиличній частині голови дитини. Слідчими визначено ОСОБА_15 , ОСОБА_4 (відповідач), ОСОБА_16 (а.с. 100).
21.09.2017 позивачеві надіслано повідомлення про початок досудового розслідування за його заявою (а.с. 102).
ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 116).
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15.06.2012 стягуються аліменти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 18 січня 2012 року (а.с. 123-125).
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 19.04.2017 з урахуванням зміни рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27.07.2017 визначено такий спосіб участі позивача у вихованні сина ОСОБА_5 (а.с. 126-131): Визначити спосіб участі ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні дитини сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , та проживає з матір`ю ОСОБА_6 , у такий спосіб: у період надання ОСОБА_1 календарних та/або додаткових відпусток:
1)у дошкільний період побачення та спільне проведення часу без обмежень у чистому просторі;
2)у шкільний період в період канікул та вихідних від занять у школі днів побачення спільне проведення часу без обмежень у часі і просторі
за умови завчасного інформування ОСОБА_1 ОСОБА_17 про період надання ОСОБА_1 календарних та/або додаткових відпусток.
Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , де проживає у квартирі АДРЕСА_3 .
Згідно характеристик ДНЗ "Малятко" від 12.12.2016 і від 22.04.2015 ОСОБА_5 відвідує дошкільний начальний заклад, проживає з мамою, до і з дитсадка дитину приводить мама, цікавиться поведінкою дитини (а.с. 134, 148).
Постановою від 13.11.2017 старшого слідчого СВ Семенівського ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, капітана поліції Ю.В.Козлової, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000353 від 21.09.2017, визнано в якості потерпілого (а.с. 135).
Постановою слідчого від 13.11.2017 старшим слідчим СВ Семенівського ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, капітаном поліції Ю.В.Козловою, визначено матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 жительку АДРЕСА_1 до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000353 від 21.09.2017 в якості законного представника потерпілого ОСОБА_5 (а.с. 136).
Малолітнього потерпілого ОСОБА_18 допитано 13.11.2017 у присутності педагога ОСОБА_19 і матері ОСОБА_11 . На запитання чи ображають та б`ють його вдома, ОСОБА_20 відповів - ні, говорив, що вдома з ним граються, проводять багато часу, коли він просить. Коли бешкетує теж не б`ють, а розповідають як можна себе вести, а як ні. На запитання про ситуацію з татом ОСОБА_3 , ОСОБА_20 говорив, що пам`ятає, що тато кричав та говорив погані слова, він не хотів з ним їхати, бабуся його не била, якби била запам`ятав би. На запитання чи їздив ОСОБА_20 до тата в гості, відповів що їздив на цілий тиждень, але йому не сподобалося, тому що тато не звертав на нього уваги. Просив відвезти його додому, але він кожного разу просив ще на день його залишитися (а.с. 138-140).
Заявою від 18.03.2018 (а.с. 42-47) адресованою Хорольському районному суду Полтавської області і Лубенській місцевій прокуратурі, позивач, з-поміж іншого, вказав, що 22.12.2017 просив зобов`язати старшого слідчого Ю.В.Козлову визнати позивача законним представником потерпілого ОСОБА_18 ; позивач не був повідомлений про стадії досудового розслідування і був позбавлений можливості взяти у ньому участь.
Тобто ініціатива позивача про залучення як законного представника з`явилася пізніше того, як слідчий визнав законним представником дитини її матір і допитав дитину у присутності психолога і матері.
26.05.2018 позивач повторно просив надати відомості про призначення його законним представником сина (а.с. 51, 184-185).
Постановою від 01.06.2018 заступника начальника СВ Семенівського ВП ГУНП в Полтавській області, старшого лейтенанта поліції Р.В.Бабешко було відмовлено у клопотанні ОСОБА_3 про визнання його офіційним представником сина ОСОБА_5 у рамках досудового провадження; вручити ОСОБА_14 повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України; здійснити затримання ОСОБА_14 відповідно до статей 207-213 КПК України та призначити кваліфіковану психологічну експертизу (а.с. 195-196).
Ухвалою суду від 25.01.2018 скаргу ОСОБА_3 щодо зобов`язання Семенівського ВП ГУНП в Полтавській області вчинити дії у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000353 від 21.09.2017 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 с. 126 КК України - залишено без розгляду (а.с. 200-201).
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 10.07.2018 відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність Семенівського ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області (а.с.219).
Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 12.02.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року про відмову в відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 без змін (а.с. 220-221, 223-224).
Постановою від 04.03.2019 заступником начальника СВ Семенівського ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області Р.В.Бабешко кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000353 від 21.09.2019 року, закрити на підставі п. 2 ч. 1 с. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України (а.с. 225-226).

Частина перша статті 126 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Статтею 59 КПК України передбачено, зокрема, якщо потерпілим є неповнолітня особа, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник. Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу.
Так, ч.ч. 1-4 ст. 44 КПК України передбачено, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник. Як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний. Про залучення законного представника слідчий виносить постанову, копія якої вручається законному представнику. У разі якщо дії чи інтереси законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє, за рішенням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду такий законний представник замінюється іншим з числа осіб, зазначених у частині другій цієї статті.
З огляду на зазначені положення КПК України, суд погоджується з доводами відповідача про те, що кримінальне процесуальне законодавство не містить обов`язку слідчого залучити законним представником неповнолітнього потерпілого саме ту особу, яка є заявником щодо вчинення відповідного кримінального правопорушення. Частина друга статті 44 КПК України вказує на можливість, а не обов`язок залучення законним представником неповнолітнього його батьків (усиновлювачів), інших повнолітніх близькі родичі чи членів сім`ї. Визначення особи законного представника є сферою дискреційних повноважень слідчого. Більш того, як встановлено у справі, характер і місце військової служби позивача унеможливлювало його присутність у смт Семенівка, а також невідкладне з`явлення на можливі виклики слідчого, на чому також наголошував позивач.
Відтак суд не погоджується з доводами позову про протиправне не залучення слідчим Ю.В.Козловою саме ОСОБА_1 як законного представника його сина ОСОБА_18 . Дії слідчого у цій частині відповідали вимогам КПК України. Законним представником була залучена мати дитина, з якою дитина постійно проживає.

Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Саме порушення останніх є підставою для застосування судом конкретного способу захисту цивільних прав та інтересів, передбаченого законом. Тобто позивач повинен, з-поміж іншого, довести, що відповідач порушує права, свободи чи законні інтереси третьої особи.
Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Тобто суд повинен встановити, чи дійсно відповідач порушує право позивача та/або третьої особи. Суд повинен з`ясувати у чому саме полягає порушення законних прав позивача та/або третьої особи відповідачем.
Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відтак з огляду на не доведення позивачем протиправності дій відповідача ОСОБА_2 , як слідчого, стосовно позивача ОСОБА_1 , що полягала у не призначенні саме позивача законним представником сина ОСОБА_20 , суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Суд також зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Позивач як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору. Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 12.10.2020.