Справа № 133/658/19
Провадження № 22-ц/801/378/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 рокуСправа № 133/658/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

при секретарі Богацькій А.М.

учасники справи

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Козятинська міська рада Вінницької області

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року, ухваленого судом під головуванням судді Воронюк В.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, -

В с т а н о в и в:

08 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Козятинської міської ради Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно.

Вказав, що рішенням виконавчого комітету Козятинської районної ради народних депутатів від 22.09.1995 року № 116 «Про комерціалізацію державної торгівлі», Козятинський райвиконком створив на базі структурних одиниць самостійно діючі торгові підприємства з наданням їм статусу юридичної особи. З моменту реєстрації новостворених державних комунальних підприємств роздрібної торгівлі на базі «Промпродтоварів» торгово - виробниче підприємство «Промпродтовари» ліквідовано. В перелік торгових підприємств, створених на базі структурних одиниць державної торгівлі в процесі комерціалізації, в окрему структурну одиницю було виділено продсклад, що розташований по АДРЕСА_1 . 26 вересня 1995 року трудовий колектив прийняв рішення створити державне і

комерційне підприємство «Продовольча база», затвердити статут та обрати позивача керівником ДКП «Продовольча база». 25 серпня 1997 року члени трудового колективу державного-комерційного підприємства «Продовольча база» на загальних зборах прийняли рішення про приватизацію Державного комерційного підприємства «Продовольча база», створення товариства покупців членів трудового колективу та затвердження Угоди про спільну діяльність. До товариства покупців Державного комерційного підприємства «Продовольча база» увійшли члени трудового колективу підприємства позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Зазначив, що його обрали головою товариства покупців Державного комерційного підприємства «Продовольча база». 27 серпня 1997 року він подав до Представництва Фонду державного майна в Козятинському районі заяву про реєстрацію товариства покупців, на придбання об`єкта приватизації Державного комерційного підприємства «Продовольча база», що знаходиться на балансі Фонду комунального майна у Козятинському районі, на що представник Фонду видав свідоцтво про державну реєстрацію товариства покупців, створеному членами трудового колективу колективного державного комерційного підприємства «Продовольча база». Відповідно до висновку експерта про вартість об`єкта експертної оцінки у вартість цілісного майнового комплексу продбази по АДРЕСА_1 становила 30 990 грн. 20 жовтня 1997 року між Фондом комунального майна в Козятинському районі та товариством покупців Козятинського державного комерційного підприємства «Продовольча база» був укладений Договір купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу державного комерційного підприємства «Продовольча база», який був посвідчений державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Тептею Н.Я. 25 лютого 1998 року товариству покупців Козятинського державного комерційного підприємства «Продовольча база» видано свідоцтво про власність на цілісний майновий комплекс державного комерційного підприємства «Продовольча база», а між Фондом комунального майна у Козятинському районі та товариством покупців Козятинського державного комерційного підприємства «Продовольча база» складено Акт прийому-передачі даного комплексу, згідно якого «Продавець» передає, а «Покупець» приймає вказаний комплекс, вартістю 30 990 грн. Покупця зобов`язано в місячний термін з моменту підписання акту прийому-передачі підготувати установчі документи та зареєструватися як суб`єкт підприємницької діяльності в державних органах місцевої виконавчої влади.

Однак, товариство покупців Козятинського державного комерційного підприємства «Продовольча база» у встановлений строк не підготувало установчі документи та не зареєструвалося в якості суб`єкту підприємницької діяльності у державних органах місцевої виконавчої влади, не здійснює ніякої діяльності з 1998 року та фактично припинило свою діяльність, оскільки повністю виконало ті завдання, які ставило перед собою. Позивач вказав, що з 25 лютого 1998 року він самостійно володіє та розпоряджається спірним майном, оскільки колишні члени товариства покупців самоусунулися від розпорядження та подальшою долею викупленого державного майна, добросовісно та відкрито володіє майном цілісного майнового комплексу колишнього державного комерційного підприємства «Продовольча база» по АДРЕСА_1 , зокрема, окремо розташованим приміщенням, загальною площею 991,3 кв. м., позначеним станом на 21.01.1996 року літерою «Й» в інвентарній справі, виготовленій комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».

З врахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю .

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 28.10.2019 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ,просив вказане рішення скасувати, а позов задовольнити. Зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу, що договір купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу державного комерційного підприємства «Продовольча база» є нотаріально посвідченим та укладеним ним як головою товариства покупців Державного комерційного підприємства «Продовольча база». Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд так і не встановив, хто є належним власником спірного майна.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 1 вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги , заявлених позовних вимог та підстав позову ,суд апеляційної інстанції вважає що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального 1з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення цим вимогам відповідає.

Згідно ч.ч.1-3 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням виконавчого комітету Козятинської районної ради народних депутатів від 22.09.1995 року № 116 «Про комерціалізацію державної торгівлі», на базі структурних одиниць створено самостійно діючі торгові підприємства з наданням їм статусу юридичної особи. До переліку торгових підприємств, створених на базі структурних одиниць державної торгівлі в процесі комерціалізації, в окрему структурну одиницю було виділено продсклад, що розташований по АДРЕСА_1 .25.08.1997 року члени трудового колективу державного-комерційного підприємства «Продовольча база» на загальних зборах прийняли рішення про приватизацію Державного комерційного підприємства «Продовольча база», створення товариства покупців із членів трудового колективу та затвердження Угоди про спільну діяльність. До товариства покупців увійшли члени трудового колективу підприємства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , головою товариства обрано позивача.

27 серпня 1997 року позивач, як уповноважена особа товариства, подав до Представництва Фонду державного майна в Козятинському районі заяву про реєстрацію товариства покупців, протокол загальних зборів трудового колективу, угоду про спільну діяльність та Підписний лист учасників товариства покупців членів трудового колективу КДКП «Продовольча база» на придбання об`єкта приватизації Державного комерційного підприємства «Продовольча база», що знаходиться на балансі Фонду комунального майна у Козятинському районі.

20 жовтня 1997 року між Фондом комунального майна в Козятинському районі, в особі голови Фонду комунального майна в Козятинському районі Мельник Ольги Вікторівни та товариством покупців Козятинського державного комерційного підприємства «Продовольча база» в особі голови товариства покупців ОСОБА_1 , був укладений Договір купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу державного комерційного підприємства «Продовольча база», який посвідчено Тептею Н.Я., державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори.

25 лютого 1998 року товариству покупців Козятинського державного комерційного підприємства «Продовольча база» Представництвом фонду державного майна України в Козятинському районі видано Свідоцтво про власність, відповідно до якого товариство покупців Козятинського державного комерційного підприємства «Продовольча база» є власником цілісного майнового і комплексу державного комерційного підприємства «Продовольча база». Товариство покупців було зобов`язано в місячний термін з моменту підписання акту прийому-передачі об`єкта підготувати установчі документи та зареєструватися як суб`єкт підприємницької діяльності в державних органах місцевої виконавчої влади, однак у встановлені строки не підготувало установчі документи та не зареєструвалося як суб`єкт підприємницької діяльності.

Починаючи з часу передачі за актом від 20.10.1997 року викупленого майна ,право власності товариством покупців належним чином зареєстровано не було.

Постановляючи рішення у справі , суд першої інстанції вірно виходив з того, що за приписами ст.344 ЦК та п.п.9,11 роз`яснень Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року, для визнання права власності за набувальною давністю ,добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів є чужим, тобто належить іншій особі ; заволодіння майном було правомірним ,а у самого набувача на момент заволодіння відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд виходив із того, що позивач заволодів спірним об`єктом унаслідок укладення ним, як представником покупця, договору купівлі-продажу, а відтак , у його діях відсутні передбачені ч.1 ст.344 ЦК ознаки добросовісного заволодіння чужим майном ,так як він претендує на право власності на приміщення , знаючи про укладений договір як представник, ,а не у зв`язку з добросовісним заволодінням майном без передбачених законом підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом тієї обставини ,що позивач є добросовісним володільцем спірного об`єкту нерухомості, а тому має всі права на таке нерухоме майно, а суд першої інстанції належним чином не встановив належних власників майна і, отже, відповідачів у справі , не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» в редакції від 07.08.1996 року, покупцями об`єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств".

Згідно ст. 6 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» в редакції від 07.08.1996 року, об`єкти малої приватизації могли бути придбані покупцями за рахунок власних чи позичених грошових коштів, а також приватизаційних паперів.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" в редакції від 30.03.1995 року, Покупцями об`єктів приватизації можуть бути: громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства; юридичні особи, зареєстровані на території України, крім передбачених частиною третьою цієї статті; юридичні особи інших держав. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що для спільної участі у приватизації громадяни можуть засновувати господарське товариство або товариство покупців шляхом укладання угоди про сумісну діяльність. Створення товариств покупців членами трудового колективу підприємств (структурних підрозділів), що приватизуються, здійснюється на підставі рішення загальних зборів, в яких брало участь більше 50 відсотків працівників підприємства (структурного підрозділу) або їх уповноважених представників. Угода про сумісну діяльність, а також протокол загальних зборів про створення товариства покупців підлягають реєстрації у відповідному органі приватизації.

Також, вказана стаття передбачає, що товариство покупців має повноваження, зокрема, на подання заяви на приватизацію ; участь у викупі підприємства; укладання договору купівлі-продажу; прийняття майна у власність; підготовку установчих документів і вирішення інших організаційних питань щодо створення на основі придбаного майна господарського товариства чи іншого виду підприємства; участь як позивача або відповідача в суді чи арбітражному суді. У межах своїх повноважень товариство покупців користується правами юридичної особи.

Відповідно до п.1 Порядку створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України

25.05.1993 N 235 , що визначає процедуру створення та реєстрації товариства покупців, їх права та обов`язки, товариство покупців - це добровільне об`єднання громадян, які уклали угоду про спільну діяльність ,з метою придбання об`єктів приватизації у колективну власність, а відповідно до п.3.1 Порядку члени товариства покупців мають право на частину придбаного державного майна.

Тобто, члени товариства покупців - фізичні особи об`єднуються для придбання державного майна у колективну власність і мають право на частину придбаного товариством державного майна.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача в особі Козятинської міської ради , позивач зазначив, що товариство покупців фактично припинило своє існування, однак належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження цього не надав.

З матеріалів справи вбачається, що викуп майна державного підприємства здійснювалось товариством покупців Козятинського державного комерційного підприємства «Продовольча база» у особі ОСОБА_1 , створеним на підставі Угоди про спільну діяльність членами трудового колективу ДКП «Продовольча база» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, як вбачається із матеріалів справи ,придбання спірного майна товариством покупців у держави відбувалось за кошти, сформовані товариством покупців відповідно до ст.ст.3,5 Угоди про спільну діяльність від 25.08.1996 року - за рахунок грошових внесків членів товариства (учасників) та іменних майнових сертифікатів для купівлі- державного майна згідно з підписним листком. Відтак, залучення фізичними особами - членами товариства покупців для розрахунків за придбаний об`єкт приватизації власних коштів чи іменних приватизаційних паперів, свідчить про виникнення у них ,як фізичних осіб , майнових прав на спільне майно .

Відповідно до змісту чинної на той час ст.128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа .

Оскільки придбане у держави майно було передано товариству покупців за актом прийому передачі 20.10.1997 року, посилання позивача як на підставу своїх вимог на ту обставину , що право власності товариством покупців зареєстровано не було, не свідчить про не виникнення у останнього , в складі його членів , права власності на придбане майно.

Позивач ОСОБА_1 в даних правовідносинах щодо викупу майна діяв як уповноважена товариством покупців особа ,а тому висновок суду про відсутність в його діях ознак добросовісного заволодіння чужим майном, передбачених ч.1 ст.344 ЦК України є вірним ,а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Також безпідставні доводи апеляційної скарги щодо не визначення судом належних власників майна- відповідачів у справі.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно ст.50 ЦПК позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо, зокрема, предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів.

Разом із тим, відповідно до змісту ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

Як роз`яснює п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18.

Відтак, обов`язок по збиранню доказів для з`ясування обставин справи та належних власників спірного майна для визначення належних відповідачів у справі процесуальним законодавством покладається на позивача, а не на суд першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про не встановлення судом першої інстанції дійсних власників даного нерухомого майна хоча і є підставними, однак правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не спростовують.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду від 28.10.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

Медвецький С.К.