Справа № 305/1834/19
Провадження по справі 2/305/118/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді В.Е.Ємчука

за участі: секретаря судового засідання С.Ю.Орос

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона, являється власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до запису у будинковій книзі разом із позивачкою у її будинку за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований 28.09.2005 року її внук ОСОБА_2 . Згодом, ОСОБА_2 10.08.2010 року уклав шлюб з першою дружиною з якою відповідно до рішення Рахівського районного суду від 08.09.2014 року даний шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач знову одружився і фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною та донькою. Позивачка ОСОБА_1 зверталася до відповідача з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстрації з належного будинку, оскільки протягом більше як дванадцять років мешкає за іншою адресою, однак дані прохання не надали позитивного результату. Така поведінка відповідача створює ОСОБА_1 перешкоди у вільному володінні, розпорядженні та користуванні своїм майном, тому вона змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Відповідач жодним чином в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг, придбанні дров для опалення участі не приймає, оскільки з позивачкою фактично не проживає з 2007 року. Відповідно ОСОБА_2 не являється членом сім" ОСОБА_3 , оскільки фактично з нею не проживає з 2007 року, спільного господарства з нею не веде, комунальні послуги не оплачує, благоустроєм будинку не займається. У зв"язку з чим просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні присутня не була. Представницею позивачки ОСОБА_4 надано до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її та позивачки відсутності .

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Причину неявки суд не повідомив. Відзиву не подавав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що Відповідач у встановлений законом строк відзив не подав, у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані позивачкою письмові докази, суд, прийшов до такого висновку.

Момент виникнення права на захист у власників житла пов`язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов`язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право.

З матеріалів справи слідує, що на підставі Договору купівлі-продажу від 7 вересня 2005 року позивачці ОСОБА_1 належить на праві приватної власності в цілій частині житловий будинок АДРЕСА_1 .

Про належність зазначеного будинку ОСОБА_1 вказує витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8556082 від 6 жовтня 2005 року.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За приписами частини першою статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Виходячи зі змісту зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки інше не встановлено законом, договором, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом та підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом.

Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є не членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Так, згідно із записами в Будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 , дійсно являється зареєстрованим/прописаним відповідач, ОСОБА_2 . Такі ж дані були надані Діловецькою сільською радою й Відділом обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Закарпатській області на запит суду про місце реєстрації Відповідача, зробленим судом в порядку ст.187 ЦПК України.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 24 вересня 2019 року, складеним депутатом Діловецької сільської ради ОСОБА_5, ОСОБА_2 , внук ОСОБА_1 , за адресою місця своєї реєстрації не проживає з 2007 року з моменту одруження з першою дружиною. На даний час, фактично проживає у своєї другої дружини.

Відповідач, ОСОБА_2 , являючись зареєстрованим в житловому будинку АДРЕСА_1 належному Позивачці в цілій частині на праві приватної власності, на даний час являється особою, яка втратила право на користування даним житловим приміщенням, оскільки вже з 2007 року не проживає у ньому, у цивільних правовідносинах щодо найму житла з Позивачкою не знаходиться, членом сім`ї ОСОБА_1 не являється, оскільки після одруження з 2007 року фактично вибув із спільного проживання з позивачкою, підстав для збереження за ним житла не має.

За переконанням Позивачки, дані обставини унеможливлюють їй вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном.

Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у Відповідача ОСОБА_2 відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку, що дає підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачкою ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності, шляхом визнання Відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тому позов підлягає до задоволення.

Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України Позивачка не ставила.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76,81,83,89, 141, 263-265,273,354 ЦПК суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за Позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: В.Е.Ємчук