Справа № 727/5925/20
Провадження № 4-с/727/49/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Чернівецьке обласне управління, де заінтересованою особою виступає Багрій Валентина Петрівна, на дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Марко В.М., -

В С Т А Н О В И В:

Заявник АТ «Ощадбанк», від імені якого діє філія Чернівецьке обласне управління, звернулись до суду зі скаргою, де заінтересованою особою виступає ОСОБА_1 , на дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Марко В.М.

Посилаються на те, що згідно рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.09.2009 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованість в сумі 771929,51 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. На виконання зазначеного рішення суду 12.02.2015 року видано виконавчий лист.

22.05.2020 року заявник звернувся до органів ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження.

01.06.2020 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Марко В.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №62167425.

Разом з тим, 24.06.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

З зазначеними підставами AT «Ощадбанк» не погоджується, вважає їх передчасними, а отже незаконною і Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2020 року. Зокрема, посилаються на те, що відсутні будь-які підтвердження, що державним виконавцем проводились дії з розшуку майна боржника та таке майно відсутнє, не надано жодних актів, або інших процесуальних документів, що державним виконавцем вжито достатніх та в повному обсязі заходів щодо розшуку майна, а тому AT «Ощадбанк» вважає, що державним виконавцем не в повному обсязі вчинено виконавчі дії для примусового виконання рішень.

Вчинення виконавчих дій державним виконавцем не в повній мірі, на думку стягувача, також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта №215863257 від 10.07.2020 року, згідно якого у ОСОБА_1 у приватній власності знаходяться:

- об`єкт незавершеного будівництва, житлового будинку господарських будівель і споруд 85% готовності, земельна ділянка для обслуговування господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :20:003:0064;

- житловий будинок з належними до нього спорудами, загальною площею 334,5кв.м., житловою площею 90,10кв.м., адреса: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Посилаються також на те, що Старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Марко В.М. 24.06.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до Філії ЧОУ AT «Державний ощадний банк України» та боржника.

При цьому, не отримавши підтвердження отримання банком постанови від 24.06.2020 року та відповіді про наявність коштів на рахунках старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Марко В.М. 24.06.2020 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстави відсутності рахунків у боржника.

Стверджують, що повернення виконавчого документа є намаганням державного виконавця уникнути здійснення всього комплексу виконавчих дій та позбавлення стягувача - AT «Ощадбанк» можливості здійснити примусове виконання рішення суду, оскільки згідно п.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Вказують, що старшим державним виконавцем Марко В.М. не проведено ряд виконавчих дій щодо оцінки та реалізації нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , наслідком чого було б виконано рішення суду та погашено заборгованість перед стягувачем.

На основі викладеного, заявник просить суд визнати незаконними дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Марко В.М. щодо повернення виконавчого документа стягувачу та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.06.2020 року про повернення виконавчого листа №2-3042/2009 виданого 12.02.2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованість в сумі 771929,51грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 30,00 грн.

Представник заявника АТ «Ощадбанк», від імені якого діє філія Чернівецьке обласне управління, в судове засідання не з`явився, однак від них до суду надійшла письмова заява про розгляд скарги у відсутність їх представника, вимоги скарги підтримують у повному об`ємі.

Старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Марко В.М. в судове засідання не з`явився, надавши суду письмовий відзив на скаргу, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні скарги.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена, про причини неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути скаргу у її відсутність.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права Договірних держав.

У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.09.2009 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованість в сумі 771929,51 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. На виконання зазначеного рішення суду 12.02.2015 року видано виконавчий лист (а.с.5).

01.06.2020 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Марко В.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №62167425 (а.с.6).

Як вбачається з наданої стягувачем Інформації про виконавче провадження (а.с.11-12), державним виконавцем було здійснено запити в органи Державної податкової служби, Пенсійного фонду України, Єдиного державного реєстру МВС України стосовно боржника, а також 24.06.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

24.06.2020 року старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Марко В.М. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстави відсутності рахунків у боржника (а.с.10).

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Обов`язки і права виконавців визначені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».Так, державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження (ч.ч.5, 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пункт 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Так. суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов`язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в матеріалах справи, зокрема Інформації про виконавче провадження (а.с.11-12) відсутні відомості з приводу того, що державним виконавцем було вжито всіх заходів щодо розшуку майна боржника, зокрема чи були зроблені запити у центр надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, а також шляхом отримання з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відповідного витягу.

Також, в матеріалах подання відсутні відомості з приводу того, чи здійснював взагалі державний виконавець вихід за адресою місця реєстрації боржника для перевірки майнового стану останнього та виявлення рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Водночас, викладені у відзиві державного виконавця твердження про те, що стягувачем не було повідомлено про часткове здійснення погашення заборгованості боржником безпосередньо на рахунки стягувача, не може прийматись судом до уваги, оскільки надання цієї інформації стягувачем у відповідності до вимог ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» є правом, а не обов`язком стягувача.

Крім цього, державний виконавець, стверджуючи у поданому ним відзиві на скаргу про те, що за боржником зареєстроване нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, а тому на таке майно неможливо звернути стягнення, разом з тим, не надає жодних доказів з приводу того, чи звертався він за отриманням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відповідного витягу, що також не може свідчити про дотримання державним виконавцем вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому, враховуючи, що при поверненні виконавчого документа державним виконавцем не дотримано встановлених вимог норм закону, постанова про повернення виконавчого провадження стягувачу від 24.06.2020 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Вказані обставини у своїй сукупності, на думку суду, свідчать про порушення прав стягувача під час здійснення виконавчого провадження, що в свою чергу свідчить про неправомірність дій державного виконавця, а тому його дії слід визнати незаконними.

Згідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.4, 18, 28, 74 Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 447, 449, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Вимоги скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Чернівецьке обласне управління, де заінтересованою особою виступає Багрій Валентина Петрівна, на дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Марко В.М. задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Марко В.М. щодо повернення виконавчого документа стягувачу, а саме про повернення виконавчого листа №2-3042/2009 виданого 12.02.2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованість в сумі 771929,51грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 30,00 грн.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.06.2020 року про повернення виконавчого листа №2-3042/2009 виданого 12.02.2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованість в сумі 771929,51грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 30,00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали суду.

З повним текстом ухвали суду учасники справи можуть ознайомитись 02 жовтня 2020 року.

Суддя: