Справа № 466/792/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року

Шевченківський районний суд м. Львова

В складі:

головуючої судді Баєвої О.І.

секретаря судових засідань Якимець Ю.М.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третьої Львівської державної нотаріальної контори, за участю третьої особи Львівської міської ради про захист прав землекористувача, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христини Олегівни про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, -

у с т а н о в и в:

позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до Шевченківського районного суду м.Львова до ОСОБА_3 , Третьої Львівської державної нотаріальної контори, за участю третьої особи Львівської міської ради про захист прав землекористувача, ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Пилипенко Х.О. про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу частини земельної ділянки.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовною заявою про визнання недійсним з часу оформлення Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2015 року за реєстраційним № 3-173, видане ОСОБА_3 по смерті ОСОБА_8 державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. в частині включення до даного свідоцтва відомостей про включення до складу спадкового майна сараю, позначеного на плані під літ. «В», у складі будинковолодіння по АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації речового права ОСОБА_3 щодо сараю, позначеного на плані під літ. «В», проведену на підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2015 року; про зобов`язання ОСОБА_3 за власний рахунок перемістити межу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебуває у її користуванні, яка закріплена за належним її будинковолодінням за цією ж адресою, на 1.0м від існуючої в даний час межі, в напрямку до середини ділянки, по усій довжині ділянки по АДРЕСА_1 , зі сторони, яка межує із належною позивачам земельною ділянкою по АДРЕСА_1 і до виїзду на АДРЕСА_1 включно, у випадку невиконання ОСОБА_3 такої вимоги в добровільному порядку залучити на договірних засадах будівельну організацію, що самостійно виконає роботи по переміщенню межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з подальшим стягненням коштів за такі роботи з ОСОБА_3 ; про зобов`язання ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю сарай, що позначений в технічному паспорті на належне відповідачці будинкоуправління по АДРЕСА_1 під літ. «В» розміром 6.3м х 3.55м, розташований на межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а у випадку невиконання ОСОБА_3 такої вимоги в добровільному порядку залучити на договірних засадах будівельної організації, що самостійно виконає роботи по знесенню господарської будівлі сараю під літ «В» з подальшим стягненням коштів за такі роботи з ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 02.05.2018 року позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , Третьої Львівської державної нотаріальної контори, за участю третьої особи Львівської міської ради про захист прав землекористувача в частині вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_6 - залишено без розгляду у зв`язку із їх повторною неявкою у судові засідання та не повідомленням про причини такої неявки.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 покликається на те, що він є співвласником земельної ділянки по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0497 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , яку остання набула відповідно до рішення виконкому Куликівської ради народних депутатів трудящих №291 від 03.08.1957 року для гр. ОСОБА_8 (спадкоємцем якого вона є).

Позивач зазначає, що загальна площа земельної ділянки, яка належить відповідачу, мала становити 0,05 га, проте з матеріалів технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка розроблялася на замовлення ОСОБА_3 , вбачається, що її фактична площа становить 0,0532 га. Відтак, позивачі вважають, що ОСОБА_3 самочинно захопила земельну ділянку, площею 0,0032 га, за рахунок площі земельної ділянки, яка належить їм.

Крім того, позивач вважає, що сарай під літ. «В» було безпідставно включено до обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_8 , відтак просять скасувати в частині включення до нього даного сараю Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.03.2015 року за реєстраційним №3-173, видане ОСОБА_3

ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві просила визнати незаконною та скасувати ухвалу ЛМР від 03.06.2004 року «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну часткову власність та оренду земельних ділянок в м.Львові» в частині п/п 93 про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 497 кв.м. для обслуговування житлового будинку; визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503 від 18.01.2005 року, виданий ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0497 призначену для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0497 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:05:438:000:8 кн.01-4; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 07.12.2012 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О. Скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 покликається на те, що ухвалою ЛМР №1323 від 03.06.2004 року було затверджено технічну документацію щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 . 18.01.2005 року ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503 площею 0,0497 га.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що з акту на право власності на земельну ділянку від 18.01.2005 року вбачається, що ОСОБА_6 є суміжним землекористувачем від точки Г до точки Д із гр. ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 . Виготовлена технічна документація із зазначенням суміжності із будинком АДРЕСА_1 не підлягала затвердженню, оскільки не відповідала генеральним планам забудови.

ОСОБА_3 зазначає, що межа між земельною ділянкою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та її земельною ділянкою проходить по господарській споруді.

Межі земельної ділянки ОСОБА_3 були визначені при відведенні у 1957 році, земельна ділянка огороджена, не змінювалася та не переміщувалася з того часу. ОСОБА_6 жодних претензій до неї не заявляла, а земельна ділянка по АДРЕСА_1 виділена значно раніше, ніж виділялася земельна ділянка по АДРЕСА_2 .

Позивач покликається на те, що ухвала ЛМР 11 сесії 4 скликання №1323 від 03.06.2004 року була прийнята з порушенням вимог Земельного кодексу України. У зв`язку із чим змушена пред`явити зустрічний позов.

Окрім цього, ОСОБА_3 просила застосувати позовну давність та у позові ОСОБА_4 відмовити.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_3 заперечив. Зокрема, пояснив, що подані ОСОБА_3 креслення мають схематичний характер і визначають план забудови ділянки по АДРЕСА_1 , а тому вважає, що такі документи не є елементом землевпорядної документації. Стверджує, що виготовлення землевпорядної документації щодо меж та конфігурації конкретних земельних ділянок на території м.Львова є неможливим з використанням даних генерального плану м.Львова, розробленого ДП «Діпромісто», затвердженого у 1956 року через його значний масштаб.

Крім того, ОСОБА_4 покликається, на те, що твердження ОСОБА_3 про зменшення площі належної йому земельної ділянки через осипання ґрунту є неправдивим.

У відзиві на зустрічну позовну заяву представник Львівської міської ради позовні вимоги заперечила. Пояснила, що ОСОБА_6 звернулася із письмовою заявою про передачу їй у власність земельної ділянки площею 497 кв.м. для обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі поданих нею документів постійна комісія землекористування, будівництва та архітектури надала висновок про доцільність передати у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 497 кв.м. для обслуговування житлового будину АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі. Зокрема пояснив, що відповідач неправомірно здійснила будівництво сараю на межі земельних ділянок, не отримавши згоди позивача як співвласника суміжної земельної ділянки. Крім того, вважає, що відповідач самовільно захопила частину заїзду до земельної ділянки позивача. Також на його думку, сарай збудовано самочинно, оскільки порушені норми ДБН. Зустрічний позов ОСОБА_3 заперечує, зазначає, що обґрунтування ОСОБА_3 базується лише на її трактуванні викопіювання з Генерального плану м.Львова. Відхилення у площі земельної ділянки, на які вказує ОСОБА_3 є незначними, а тому вважає, що такі не мають братися до уваги. Крім того, представник позивача за первісним позовом стверджує, що до вирішення даного спору слід використовувати Генеральний план, який діє на момент розгляду справи, а не Генеральний план , на який вказує ОСОБА_3 , оскільки такий втратив чинність.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 також пояснив, що останній купив земельну ділянку у 2012 році. На момент купівлі даної земельної ділянки господарська споруда ОСОБА_3 вже стояла.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 заперечила, зазначила, що при купівлі ним земельної ділянки її господарська споруда вже стояла ще з 1950 року. У договорі купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_4 зазначено, що жодних претензій не було.

ОСОБА_3 просила відмовити у позовних вимогах ОСОБА_4 та задовольнити її вимоги, в обґрунтування яких стверджує, що конфігурація і розміри її земельної ділянки є незмінними з часу отримання з 1957 року. Вважає, що при приватизації ОСОБА_6 , земельної ділянки у 2004 році ЛМР прийняла рішення незаконно. ОСОБА_6 в заяві до ЛМР просила виділити їй земельну ділянку площею 497 кв.м., натомість ЛМР їй надано земельну ділянку площею 500 кв.м.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що технічна документація на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 вся вірна. Самовільних споруд немає.

Представник Львівської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 категорично заперечила, зокрема зазначила, що вважає ухвалу ЛМР від 03.06.2004 року №1323 та виданий на підставі даної ухвали Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503 від 18.01.2005 року є законними. В подальшому у судове засідання не з`явилася.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Куликівської ради народних депутатів трудящих №291 від 03.08.1957 року надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,05 га гр. ОСОБА_8 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2015 року , виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його донька ОСОБА_3 . Спадщина складалася з житлового будинку АДРЕСА_1 разом із всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами. Вищевказаний будинок належав ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Виконкомом Шевченківської районної ради 02.11.1976 року та зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.11.1976 року у реєстрову книгу за №8888.

Будинок по АДРЕСА_1 , позначений на плані А-1, складається з 5 житлових кімнат, житловою площею 76,8 кв.м. та кухні. Загальна площа будинку становить 129,1 кв.м.

До вказаного будинку відносяться такі господарські будівлі та споруди: цегляний гараж, позначений на плані літерою «Б», цегляний сарай, позначений на плані літерою «В», металева хвіртка, позначена на плані №1, металеві ворота, позначені на плані №2, огорожа з металевої сітки, позначена на плані №3, асфальтобетонне замощення, позначене на плані «І».

З матеріалів інвентаризаційної справи, заведеної на будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що сарай по АДРЕСА_1 побудований ще у 1976 році, згідно з типовим проектом, з того часу не переміщався.

Ухвалою 11 сесії 4 скликання Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року було затверджено технічну документацію щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503, виданого 18.01.2005 року на підставі ухвали 11 сесії 4 скликання Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,0497 га по АДРЕСА_2 із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.

Згідно ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За положеннями статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом . Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

П. г ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків: д) застосування інших, передбачених законом, способів.

З Державого акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503, виданого 18.01.2005 року вбачається, що ОСОБА_6 є суміжним користувачем з точки Г до точки Д із гр. ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 .

Проте, з генерального плану забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 1957 року, з генерального плану забудови земельної ділянки №34 від 1959 року, який був підставою для виготовлення технічної документації ОСОБА_6 щодо приватизації земельної ділянки, вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_6 не є суміжним землекористувачем із гр. ОСОБА_10 по АДРЕСА_1

Як йдеться у ст.198 ЗК України, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві власності.

З пункту 1.3 договору купівлі-продажу ? частини земельної ділянки від 07.12.2012 року вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 земельна ділянка була оглянута особисто. Істотних недоліків на момент огляду ними не виявлено.

Позивач за первісним позовом просить визнати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.03.2015 року за реєстраційним №3-173 недійсним в частині включення до даного свідоцтва відомостей про включення до складу спадкового майна сараю, зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок перемістити межу земельної ділянки , а також зобов`язати ОСОБА_3 знести самочинно збудовану господарську будівлю сарай. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із наступним.

Межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 були визначені при відведенні у 1957 році, земельна ділянка огороджена і не змінювалася з того часу, межі не переміщалася.

Даний факт також стверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що на подвір`ї ОСОБА_3 є господарська будівля, яка стоїть там постійно та розміщена біля межі із земельною ділянкою ОСОБА_6 . Крім того, земельна ділянка огороджена вже давно, стоїть брама, межі даної земельної ділянки ніколи не змінювалися.

В ході судового розгляду судом досліджено акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №1/28-ПП. Так, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові перевірено дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 . Даним актом встановлено, що індивідуальний житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності Львівської міської ради. Категорія земель: землі житлової забудови. Цільове призначення земельної ділянки:02.01.- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказаний житловий будинок збудовано у 1975 році колишнім власником ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Господарській будівлі цегляний гараж (літера «Б») та цегляний сарай (літера «В») були побудовані цим же власником до 1984 року. В ході перевірки встановлено, що вказані господарські споруди побудовані гр. ОСОБА_8 в межах відведеної йому земельної ділянки. Планування та геометричні розміри приватного житлового будинку та господарських будівель відповідають даним Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 . При проведенні вказаної позапланової перевірки за адресою: АДРЕСА_1 порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не встановлено. Підстав для вжиття заходів державного архітектурно-будівельного контролю відсутні.

Судом встановлено, що частина земельної ділянки, яка увійшла відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503, виданого 18.01.2005 року, виданого ОСОБА_6 до того часу не перебувала у її користуванні, що стверджується генеральними планами земельних ділянок, викопіюванням з генерального плану м.Львова.

Будівництво сараю на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 проведено відповідно до плану забудови земельної ділянки. Жодних самовільних будов на даній земельній ділянці немає, що стверджується технічною документацією на будинок, а також Свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Крім того, відповідно до генерального плану м.Львова від 1958 року земельна ділянка відводилася ОСОБА_12 під забудову із зазначенням проїзду.

Так, з генерального плану забудови по АДРЕСА_2 також передбачено будівництво сараю на межі земельної ділянки. З чого вбачається, що генеральні плани забудови розроблялися у відповідності до типових проектів, про що в них зазначено.

Крім того, відповідно до спірного Державного акту про право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 довжина земельної ділянки між точками В та Д складає 25,6 м, а відповідно до плану відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 1959 року довжина земельної ділянки між цими точками складає 23,8 м.

В ході судового розгляду також встановлено, що ухвалою Львівської міської ради від 03.06.2004 року №1323 «Про передачу громадянам у приватну власність , спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м.Львові» передано ОСОБА_6 у сервітутне користування для проїзду земельну ділянку площею 60 кв.м. на АДРЕСА_2 терміном на 10 років. Проте, договір про встановлення земельного сервітуту між Львівською міською радою та гр. ОСОБА_6 не укладався.

Згідно з витягом з протоколу №48 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 29.09.2017 року ухвалено враховуючи проект капітального ремонту АДРЕСА_3 Волошкової у м.Львові від 2016 року та беручи до уваги той факт, що внаслідок капітального ремонту АДРЕСА_1 за рахунок коштів з міського бюджету єдиний заїзд (прохід) до земельної ділянки по АДРЕСА_1 можливий через земельну ділянку площею 0,0060 га між будинками на АДРЕСА_4 відмінити прийняте на підставі звернення гр. ОСОБА_5 від 15.12.2016 року №3-С-83828-1104 рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів про вирішення земельного спору і частині узгодження меж між земельними ділянками на АДРЕСА_5 .

Відповідно до публічної кадастрової карти України дані про земельну ділянку із кадастровим номером: :05:003:0022, яка приватизована ОСОБА_6 у 2005 році відсутні. Натомість, земельна ділянка за кадастровим номером: :05:003:0267 внесена в кадастрову карту України при виготовленні технічної документації із землеустрою при приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 . Відтак, конфігурація земельної ділянки по технічній документації ОСОБА_3 фактично не порушує суміжної межі.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що частина земельної ділянки , яка згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503, виданого 18.01.2005 року не перебувала у користуванні ОСОБА_6 , що стверджується технічною документацією на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , а також те, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 є похідним від ухвали 11 сесії 4 скликання Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року, суд приходить до висновку, що ухвалу Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року слід скасувати. Відтак, слід визнати незаконним та скасувати і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503, виданого 18.01.2005 року, оскільки такий було видано на підставі ухвали 11 сесії 4 скликання Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року. Суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , враховує той факт, що її права на земельну ділянку порушені, оскільки має місце накладання однієї земельної ділянки на іншу, відтак, вона має право на захист своїх прав. Також при ухваленні рішення судом береться до уваги те, що всіма документами встановлено, що проїзд до земельних ділянок по АДРЕСА_6 є спільним, а не лише для до земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка належить на праві спів власності ОСОБА_4 . Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що ухвала Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року не відповідає первинним документам.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини першої та другої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У частині першій статті 155 ЗК України зазначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з Договором купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки від 07.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з другої сторони ОСОБА_6 продала ? земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,0497 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У статті 655 ЦК України вказано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину. Зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п`ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи те, що ухвала 11 сесії 4 скликання Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року була прийнята з порушенням норм Земельного кодексу України, а відтак, ОСОБА_6 набула право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 незаконно, Договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки від 07.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з другої сторони суперечить актам цивільного законодавства, а відтак його слід визнати недійсним.

Із врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю, оскільки під час розгляду справи беззаперечно встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 належить законно, сарай розміщений з відповідністю до плану земельної ділянки. Позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, слід визнати незаконними та скасувати ухвалу 11 сесії 4 скликання Львівської міської ради №1323 від 03.06.2014 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503 від 18.01.2005 року, а також слід визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 07.12.2012 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 слід стягнути в рівних частках 2115 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третьої Львівської державної нотаріальної контори, за участю третьої особи Львівської міської ради про захист прав землекористувача відмовити.

Позов ОСОБА_3 до Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христини Олегівни задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради 11 сесії 4 скликання №1323 від 03.06.2004 року «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок в м.Львові» в частині пп. 93 про передачу в приватні власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 497 кв.м. для обслуговування житлового будинку.

Визнати незаконним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503 від 18.01.2005 року, виданий ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0497 га, призначену для обслуговування житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 /кадастровий номер :05:003:0022/ та скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_6 на дану земельну ділянку.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 07.12.2012 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христиною Олегівною та скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 /кадастровий номер :05:003:0022/.

Стягнути з Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 в рівних частках 2115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) грн. сплаченого судового збору.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_3 , 1946 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 .

Відповідач: третя Львівська державна нотаріальна контора, , м. Львів, пр. В. Чорновола, 39, .

Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , іпн НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , іпн НОМЕР_4 .

Третя особа (відповідач за зустрічним позовом): Львівська міська рада, м.Львів, пл.Ринок, 1, .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христина Олегівна, м. Львів, вул. Липинського, 54.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту складання повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 19.03.2020 року.

Суддя О. І. Баєва