ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року

м. Харків

справа №641/9042/18

провадження №22-ц/818/2992/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: Харківська міська рада Харківської області

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою Харківської міської ради Харківської області

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року у складі судді Боговського Д. Є. , -

в с т а н о в и в:

11 грудня 2018 року Харківська міська рада Харківської області звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнення позову, просила стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 384117,32 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківської міської ради Харківської області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги Харківської міської ради задовольнити.

Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог та приділив увагу процедурі укладення самого договору оренди землі (виникнення договірних зобов`язань), всупереч тому, що судом обґрунтовано встановлено, що відповідачем без достатніх правових підстав використовується земельна ділянка на якій розташоване нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу. Відсутність договору оренди землі має фактичним наслідком набуття володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті чого відбулося збереження відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у розмірі орендної плати. Свої позовні вимоги Харківська міська рада обґрунтовує саме наявністю підстав для застосування ст. ст. 1212-1214 ЦК, що підтверджується практикою Верхового Суду, відображеної у постанові Великої Палати Верхового Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, яка прийнята за результатами розгляду аналогічних правовідносин щодо врегулювання спору, що виник з приводу фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати. Наданні до позовної заяви додатки є належними та допустимими доказами, що встановлюють обставини та обґрунтованість застосування норм матеріального права ст. 1212-1214 ЦК України.

Враховуючи, що нежитлова будівля літ. «АА-1» яка розташована на земельній ділянці у рівних належить на праві власності двом особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розрахунок безпідставно збережених коштів за орендну плату за землю проведено виходячи пропорційно від загальної площі фактично використовуваної земельної ділянки, площа якої визначена за результатами заходів самоврядного контролю за використанням земель комунальної форми власності шляхом здійснення геодезичних робіт, яка складає 0,1072 га.

Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено звернення власника окремого нежитлового приміщення в будівлі до органу місцевого самоврядування із заявою про надання земельної ділянки в цілому під всією будівлею, в якій іншим особам на праві власності також належать окремі приміщення. Також не передбачено оформлення договору оренди на земельну ділянку власником окремого нежитлового приміщення в будинку, будівлі або споруді, яка не перебуває у спільній власності осіб.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Так, судовим розглядом встановлено, що нежитлові приміщення першого поверху № 1-41, 1а, 1б, 2а, 6а, 15а в літ. «АА-1» загальною площею 1334,2 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані за ОСОБА_1 з 22.10.2012 на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2008 за № 121 та договору міну від 12.10.2012 за № 2334.

Нежитлові приміщення підвалу № 1-:-10 в літ. «АА-1» загальною площею 731,6 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані за ОСОБА_2 з 01.11.2012 на підставі договору дарування від 26.10.2012 за № 3993.

Речові права ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1017 м2, на якій знаходиться будівля літ. «АА-1», по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

Як убачається з довідки ГУ ДФС у Харківській області від 03.04.2018 року ОСОБА_1 не мав заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів (а.с.57), що підтверджує доводи відповідача, що з 2013 року земельний податок сплачується ним своєчасно та в повному обсязі.

Позивач направляв ОСОБА_1 лист № 13-510/16 від .10.2016р. з вимогою про надання документів щодо оплати земельного податку (а.с.60).

Судовим розглядом встановлено, що у жовтні 2017 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Харківземінформ» договір на виконання земельно-кадастрових робіт та робіт із складання проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташована нежитлова будівля літ. «АА-1» .

З листа ТОВ «Харківземінформ» від 29.01.2018року адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що для подальшого оформлення земельної ділянки необхідно отримати дозвіл у власника інших приміщень у цій нежитловій будівлі ОСОБА_2 (а.с.62).

ОСОБА_1 30.012018 р. звернувся із зазначеним питанням до ОСОБА_2 та отримав відповідь останнього від 19.02.2018р, який вказав, що ним здійснюються заходи щодо самостійного оформлення права користування земельною ділянкою для обслуговування належних йому нежитлових приміщень за вказаною адресою (а.с.63-64)..

ТОВ «Харківземінформ», як виконавець земельно-кадастрових робіт направило ОСОБА_1 лист № 27/02/18-1 від 02.2018р., в якому зазначило, що відсутність згоди співвласника будівлі (власника житлових приміщень підвалу) з урахуванням їх просторового розміщення унеможливлює виконання робіт в частині складання проекту землеустрою щодо денної земельної ділянки (а.с. 65).

Таким чином відсутність згоди співвласника будівлі, а саме власника нежитлових приміщень підвалу ОСОБА_2 , з урахуванням їх просторового розміщення унеможливлює виконання робіт в частині складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Матеріали справи не містять доказів того, що з таким спільним клопотанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися до Харківської міської ради.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником першого поверху № 1-41, 1а, 1б, 2а, 6а, 15а в літ. «АА-1» загальною площею 1334,2 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2008 за № 121 та договору міну від 12.10.2012 за № 2334. . Речові права на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 за ним не зареєстровані.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Із матеріалів справи убачається, що нежитлова будівля по АДРЕСА_1 не перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів не можна вважати обґрунтованим.

Крім того, чинним законодавством не передбачено звернення власника окремого нежитлового приміщення в будівлі до органу місцевого самоврядування із заявою про надання земельної ділянки в цілому під всією будівлею, в якій іншим особам на праві власності також належать окремі приміщення. Також не передбачено оформлення договору оренди на земельну ділянку власником окремого нежитлового приміщення в будинку, будівлі або споруді, яка не перебуває у спільній власності осіб.

Колегія суддів зауважує, що такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 року у справі № 641/1159/18 за аналогічними правовідносинами за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 власника інших нежитлових приміщень за спірною адресою.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2020 року.