КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8425/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства

"Райффайзен Банк Аваль", Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"УНІКА"

про визнання недійсною угоди про врегулювання випадку

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про визнання недійсною угоди про врегулювання випадку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 18 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «УНІКА» було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби позичальника кредиту № 011095/0136/0000013.

Згідно умов цього договору, страхувальник є позичальником за договором кредиту №014/0224/74/32671 від 15 вересня 2011 р., вигодонабувачем (в частині заборгованості застрахованої особи за кредитним договором № 014/0224/74/32671 від 15 вересня 2011 р.) є АТ «Райффайзен Банк Аваль», який є кредитором за кредитним договором.

Виходячи із змісту договору, при настанні страхового випадку вигодонабувач набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за кредитним договором, що існує на дату настання страхового випадку.

Страховими випадками, зокрема є стійка втрата страхувальником працездатності внаслідок нещасного випадку та хвороби (загострення хвороби): інвалідність 1групи, інвалідність 2 групи; смерть страхувальника внаслідок нещасного випадку та хвороби.

06 серпня 2013 року ОСОБА_1 повідомив страховика про настання страхового випадку, а саме встановлення йому 2 групи інвалідності.

Згідно ст.985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Аналогічні положення містяться у ст.3 Закону України «Про страхування», відповідно до якої страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно ч.1 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Згідно ч.4 цієї статті визначено, якщо третя особа відмовилась від права, наданого їй на підставі договору,- сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатись цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Згідно п.4.3.1. умов Договору, якщо на дату настання страхового випадку існує заборгованість страхувальника за кредитним договором та якщо інше не було письмово погоджено з вигодонабувачем, страховик сплачує суму страхової виплати вигодонабувачу розмірі фактичної заборгованості страхувальника за договором кредиту, на дату настання страхового випадку.

Відповідно до п.7.8. Договору, вигодонабувач має право з метою отримання страхового відшкодування за своєю власною ініціативою вчиняти будь-які дії, які повинен чи має право вчиняти страхувальник. При цьому вчинення таких дій вигодонабувачем буде породжувати такі самі правові наслідки, якби такі дії були вчинені страхувальником. Користування вигодонабувачем таким правої не звільняє страхувальника від його зобов`язань за Договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виходячи із умов Договору та враховуючи вимоги ст.636 ЦК України, право вимоги у позивача виникає лише у випадку відмови вигодонабувача від свого права отримання страхової виплати за Договором.

16 червня 2015 р. між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Угоду про врегулювання випадку, згідно з умовами якої вигодонабувач скористався своїм правом на отримання від страховика страхової виплати за договором страхування.

У розрахунок відшкодування включена страхова виплата у повному обсязі, яка склала 738418,04 грн. В угоді міститься посилання на те, що при її укладенні були враховані всі законні права та інтереси ОСОБА_1 , а зарахування суми 738 418,04 грн. на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» прирівнюється до повного та належного виконання страховиком своїх зобов`язань за договором.

Так, згідно платіжного доручення № 021192 від 17 червня 2015 р. ПрАТ «СК «УНІКА» перерахувало на рахунок вигодонабувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» 738 418,04 грн. страхового відшкодування.

Вказані обставини були встановлені в ході розгляду Голосіївським районним судом міста Києва цивільної справи № 752/8213/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «УНІКА», 3-особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2016 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, суди під час розгляду справи № 752/8213/14-ц дійшли висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині стягнення пені та інфляційного збільшення, оскільки такі вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат за час затримки виконання зобов`язань за договором відповідно до норм ст.ст.550, 625 ЦК України може заявляти кредитор за основним зобов`язанням. Ці вимоги є похідними від основного зобов`язання, за яким кредитором є вигодонабувач, а не страхувальник за договором на користь третьої особи.

Також, суд першої інстанції правильно зазначав про те, що не можуть бути взяті до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом - ч.1 ст. 78 ЦПК України.

Тому, суд дійшов обґрунтованого висновку, що угодою про врегулювання випадку, укладеною між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПрАТ «Райффайзен Банк Аваль», не були порушені права позивача, оскільки право вимоги за договором належить виключно вигодонабувачу, який скористався своїм правом та одержав страхове відшкодування.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Позивачем не надано жодних доказів недодержання в момент укладення угоди про врегулювання випадку вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Позивач посилався на ст.232 ЦК України, як на підставу недійсності вказаної угоди, згідно якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Проте, суд правильно вважав, що позивачем не надано жодних доказів наявності зловмисної домовленості між відповідачами ОСОБА_1 (який помилково вважає себе довірителем), а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» своїм представником, що відносини, які склались між страхувальником та вигодонабувачем, не є представництвом.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про визнання недійсною угоди про врегулювання випадку від 16 червня 2015 року задоволенню не підлягають.

Також, суд правильно вважав, що не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 2 271 733,37 грн., яка складається з нарахованих процентів 77 500,93 грн., пені в сумі 1 126 086,70 грн. за кредитним договором та суми 1 068145,74 грн., стягнутої з позивача на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 р.;

що розмір збитків в сумі 1 068 145,74 грн. прирівнюється позивачем до суми, яка стягнута рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року у справі за зовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

оскільки, зазначене не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України, а вимоги про стягнення процентів та пені також не можуть бути задоволені, оскільки, ПрАТ «СК «УНІКА» не стороною кредитного договору, та не має відношення до виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором.

Суд також дійшов вірного висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення відповідачів моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 2.10.2020 р.

Головуючий : Судді :