ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3465/20 Справа № 210/3471/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 210/3471/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року, яке ухвалено суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 16 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 12 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R8B.

07.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 071114нв, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за відповідним кредитним договором.

Згідно п. 2.1 Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ПАТ «ВТБ Банк» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог ПАТ «ВТБ Банк» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до витягу з Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 071114нв від 07 листопада 2014 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у сумі 46355 грн. 80 коп., з яких:

- 33602,26 грн. 40 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 4729 грн. 40 коп. сума заборгованості за процентами;

- 8024 грн. сума заборгованості за платою за комісійною винагородою.

Посилаючись на вище викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 46355,80 грн., а також судовий збір у розмірі 463 грн. 56 коп.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суму заборгованості за кредитним договором № R8B від 12 лютого 2013 року в розмірі 46355 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 463 гривні 56 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року заочне рішення від 03 листопада 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суму заборгованості за кредитним договором № R8B від 12 лютого 2013 року в розмірі 46355 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 463 гривні 56 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм Конституційного, процесуального та матеріального права.

Представник відповідача зауважує на тому, що позивач по справі, отримавши статус нового кредитора, встановив для себе право здійснення банківської діяльності: надавати фінансові послуги, позики і кредити без ліцензії та спрямували свої дії на отримання прибутку шляхом подання позовних заяв до суду, проте, відповідно до ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», встановлений перелік видів господарської діяльності, провадження яких забороняється без отримання ліцензії та позивач по справі не є суб`єктом підприємницької діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої судом першої інстанції заборгованості за кредитним договором, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № R8B, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 40 000 грн., зі сплатою 25% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 12 лютого 2016 року. (том 1 а.с.4-7)

Відповідно до кредитного договору та заяви/анкети позичальника, фіксована процента ставка за користування кредитом становить 25 % в місяць; комісія за обслуговування кредиту 1.69 % в місяць від суми кредиту (том 1 а.с.16).

Згідно з п.4.7 Кредитного договору відповідач передав Банку право на щомісячне списання платежу згідно з графіком повернення Кредиту, процентів, нарахованих за кредитом з рахунку (том 1 а.с.4 зворот).

Відповідно до платіжного доручення від 12.02.2013 року на суму 40000 грн. позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі (том 1 а.с.17).

07.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 071114нв, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за відповідним кредитним договором.

Згідно п. 2.1 Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ПАТ «ВТБ Банк» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог ПАТ «ВТБ Банк» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до витягу з Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 071114нв від 07 листопада 2014 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у сумі 46355 грн. 80 коп., з яких:

- 33602,26 грн. 40 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 4729 грн. 40 коп. сума заборгованості за процентами;

- 8024 грн. сума заборгованості за платою за комісійною винагородою.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, проте не може погодитись із визначеним судом розміром такої заборгованості, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № R8B за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 40 000 грн., зі сплатою 25% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 12 лютого 2016 року.

Відповідно до кредитного договору та заяви/анкети позичальника, фіксована процента ставка за користування кредитом становить 25 % в місяць; комісія за обслуговування кредиту 1.69 % в місяць від суми кредиту.

У зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_3 своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків, відповідно до розрахунку позивача, станом на 07.11.2014 року, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № R8B становить 46355 грн. 80 коп., яка складається з 33602,26 грн. 40 коп. заборгованості за основною сумою боргу, 4729 грн. 40 коп. заборгованості за процентами та 8024 грн. заборгованості за платою за комісійною винагородою (том 1 а.с.26).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № R8B від 12 лютого 2013 року, яка за розрахунком позивача, який перевірено колегією суддів, складається з 33602,26 грн. 40 коп. заборгованості за основною сумою боргу, 4729 грн. 40 коп. заборгованості за процентами, та разом становить 38331,66 грн., у зв`язку порушенням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.

При цьому колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за платою за комісійною винагородою в сумі 8024 грн., з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги встановлення у кредитному договорі № R8B від 12 лютого 2013 року положень комісійної винагороди банку за управління кредитом, викладених в п.3.7 кредитного договору, які не є послугами в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», колегія приходить до висновку про нікчемність зазначених умов договору та відсутність правових підстав для нарахування та, відповідно, стягнення з ОСОБА_3 комісійної винагороди за управління кредитом в сумі 8024 грн.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071 цс 16.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заборгованості за кредитним договором, стягнутого судом першої інстанції, із зменшенням розміру вказаної заборгованості з 46355,80 грн. до 38331,66 грн. у зв`язку з відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за платою за комісійною винагородою в сумі 8024 грн.

При цьому колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач по справі, отримавши статус нового кредитора, встановив для себе право здійснення банківської діяльності: надавати фінансові послуги, позики і кредити без ліцензії та спрямували свої дії на отримання прибутку шляхом подання позовних заяв до суду, проте, відповідно до ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», встановлений перелік видів господарської діяльності, провадження яких забороняється без отримання ліцензії та позивач по справі не є суб`єктом підприємницької діяльності, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються послуги факторингу.

За приписами п.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Відповідно до ст. 34 вказаного Закону, в редакції чинній на час вчинення правочину про відступлення права вимоги від 07.11.2014 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами страхової діяльності, діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення, надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Згідно з Положенням про Державний реєстр фінансових установ від 28 серпня 2003 року, в редакції чинній на час вчинення оспорюваного правочину, фінансові послуги надаються фінансовими установами. Документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, яке засвідчує факт набуття юридичною особою статусу фінансової установи та внесення Держфінпослуг інформації про фінансову установу до Реєстру.

За приписами ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Отже, аналіз вищенаведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що результатом надання фінансової послуги з факторингу є купівля-продаж права грошової вимоги до третьої особи боржника. При здійсненні факторингової операції не відбувається надання фінансових кредитів або залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відтак, факторингові операції не підлягають ліцензуванню з боку Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Фінансові послуги з факторингу можуть здійснюватися фінансовими установами.

28 лютого 2012 року ТОВ «Фінансовою компанією «Європейська агенція з повернення боргів» отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, серія ФК НОМЕР_1 . У додатку до свідоцтва вказано, що ТОВ «Фінансова компанією «Європейська агенція з повернення боргів» має право здійснювати без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства: - факторинг (а.с.102 зворот).

Таким чином, посилання апелянта на те, що оспорюваний правочин вчинений позивачем без відповідного дозволу (ліцензії), є безпідставним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача комісійної винагороди за управління кредитом в розмірі 8024 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог та зміні рішення суду в частині розміру стягнутої судом першої заборгованості за кредитним договором із зменшенням цього розміру з 46355,80 грн. до 38331,66 грн. В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення комісійної винагороди за управління кредитом в розмірі 8024 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості за кредитним договором № R8B від 12 лютого 2013 року, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», зменшивши цей розмір з 46355 грн. коп. до 38331 (тридцять вісім тисяч триста тридцять одна) грн. 66 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: