Справа № 497/1471/19
Провадження № 2/497/51/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

секретаря - Божевої І.Д.,

за участю сторін: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_5 , Калчівська сільська рада Болградського району Одеської області, про визнання заповіту нікчемним, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_5 , Калчівська сільська рада Болградського району Одеської області, та просить суд заповіт, складений 22 серпня 2019 року, який за реєстром № 244, посвідчений 22 серпня 2019 року секретарем виконкому Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_8, за яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , все своє майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - визнати нікчемним, так як він складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_6 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на усе належне їй на день смерті майно, тому він 05.09.2019 року звернувся до сільської ради для видачі довідок для звернення в нотаріальну контору. В сільській раді йому повідомили, що спадкодавець ОСОБА_6 залишила заповітне розпорядження на його сестру ОСОБА_3 , але позивач стверджує, що при складенні та посвідченні заповіту не в повному обсязі було дотримано вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій посадовою особою органу місцевого самоврядування. Заповіт складений та посвідчений 22 серпня 2019 року, тобто через 2 місяці та 14 днів після смерті заповідача, місце народження заповідача в заповіті не вказано, номер паспорту заповідача за заповітом не відповідає номеру паспорту ОСОБА_6 , а саме: замість номеру паспорту « НОМЕР_1 », вказаний номер « НОМЕР_2 ». В посвідчувальному напису на заповіті і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не записано місце вчинення даної нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. В заповіті зазначено, що «У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не змогла власноручно підписати, за її дорученням, у її та моїй, ОСОБА_8 , присутності текст заповіту підписано ОСОБА_9 ». Таким чином, перед підписом заповіту ОСОБА_9 , даний заповіт не був прочитаний секретарем сільської ради вголос. Окрім цього, зазначає позивач, при посвідченні заповіту секретарем сільської ради не визначений обсяг цивільної дієздатності заповідача, так як останні 3-4 років до смерті вона дуже часто втрачала орієнтацію, не все розуміла, іноді під час бесіди з нею вона відключалася, тому листоноша пенсію їй давала в присутності свідків. Всі ці порушення під час складення заповіту свідчать про порушення вимог щодо його форми та посвідчення, а тому його слід визнати нікчемним.

16.12.2019 року від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що останні два роки свого життя мати, хоча і повністю усвідомлювала свої дії, але не могла вже повністю себе обслуговувати і саме вона за нею доглядала. За два місяці до своєї смерті мати взагалі вже не вставала і вона практично постійно була біля неї, кормила її, мила. Приблизно в червні 2018 року, ОСОБА_5 , сестра позивача та відповідачки, забрала мати до себе в с.Кубей, але десь через півтора місяці вона привезла матір назад у с.Калчева, у батьківський будинок та покинула її одну. Після свого повернення додому мати побачила, що у неї пропали документи на землю, які містили і державні акти на землю батька і матері. Вона зрозуміла, що їх забрали, тому захотіла скласти заповіт на її, відповідачки, користь. Цей заповіт був складений 22 серпня 2018 року, однак через декілька днів секретар сільської ради, яка складала заповіт сказала їй про те, що у заповіті вона допустила якусь помилку, і необхідно ще раз підписати його у свідків, які були присутні при складенні заповіту. Після того, як вона підписала у свідків складений заповіт вона, його зареєструвала у сільській раді і направила до приватного нотаріуса Станєвої В.Б. для того, щоб заповіт був включений до реєстру заповітів. Вже після смерті матері, секретар, яка складала заповіт ОСОБА_8 , повідомила, що у заповіті є помилка, а саме вона дала підписати заповіт і відповідачці, а це не було потрібно, і тому його потрібно було передрукувати. Секретар сільської ради його передрукувала і підписала у свідків, які були присутні при складенні заповіту. Отже, відповідачка зазначає, що воля матері була направлена саме на те, щоб залишити все майно саме їй, оскільки доглядала її тільки відповідачка до самої смерті. Вважає, що помилки секретаря не можуть спростувати волю спадкодавця.

17.12.2019 року від представника позивача - ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру серії ОД № 355490 та договору про надання правової допомоги від 16.12.2019 року, надійшов відзив, в якому він зазначає, що крім допущених порушень, про які зазначено в позовній заяві ОСОБА_1 , порушені також і вимоги ст.1255 ЦК України, щодо необхідності додержання таємниці заповіту, що вбачається з пояснень зазначених у відзиві.

Ухвалою суду від 29.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачка - ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , яка діє на підставі ордеру серії ОД № 547107 та угоди про надання правової допомоги від 16.12.2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_5 в судовому засіданні, яке відбулося 16.12.2019 року, підтримала позовні вимоги, та зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи - Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, заперечень з приводу позовних вимог не надав.

Суд, вислухавши учасників процесу та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 16.08.2019 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.20), земельну ділянку розміром 2,08 га, розташовану на території Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:0972, (а.с.21), а також майновий пай КСП «Калчева» в розмірі 1159 грн. (а.с.22).

Так, секретарем виконавчого комітету Калчівської сільської ради Аврамовою Г.І. 22.08.2019 року було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 244, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на випадок її смерті робить розпорядження, що усе її майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 . Заповіт підписаний ОСОБА_9 на прохання ОСОБА_6 в присутності свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с.18). Окрім цього судом встановлено, що в заповіті рік складання вказаний 2019 року, хоча за реєстром він зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій по Калчівський сільській раді за 2018 рік.

В статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноруч, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно п.1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5 при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

При складанні заповіту зазначеної вимоги закону дотримано не було.

Так, відповідно до п.п. 5,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Тобто, в даному випадку, позивач не оспорює заповіт, а просить визнати заповіт нікчемним, а тому з`ясуванню в даному спорі підлягають лише обставини щодо форми та посвідчення заповіту в розумінні ст.ст.1233, 1247 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1257ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави передбаченої ст. 1257 ЦК України (ВСУ від 6 вересня 2017р. у справі № 6-2424цс16)

В зазначеному вище рішенні ВСУ зазначено, що заповіт є також правочином і для визнання його нікчемним повинні бути правильно застосовані норми ЦК України. Висновок ВСУ полягає в тому, що при встановленні нікчемності правочину загальні норми Глави 16 ЦК України застосовуються лише тоді, коли у законі відсутня спеціальна підстава для цього. У випадку визнання заповіту нікчемним, суд у рішенні обов`язково повинен вказати підставу передбачену частиною першою ст.1257 ЦК України. При відсутності такої підстави заповіт вважається дійсним і може бути оспорений у судовому порядку.

Відповідно до п.6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як вбачається з заповіту, він «складений» та посвідчений 22 серпня 2019 року, тобто через 2 місяці та 14 днів після смерті заповідача ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата складання та посвідчення заповіту надрукована в тексті заповіту прописом двічі: «двадцять другого серпня дві тисячі дев`ятнадцятого року», місце народження заповідача в заповіті не вказано, номер паспорту заповідача, вказаний в заповіті, не відповідає номеру паспорту ОСОБА_6 : замість номера паспорта заповідача « НОМЕР_1 », вказаний номер « НОМЕР_2 ». В посвідчувальному написі на цьому заповіті і в реєстрі нотаріальних дій не записано місце вчинення даної нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. В заповіті зазначено, що «у зв`язку з тим, що я, заповідач, за станом здоров`я не можу особисто підписати заповіт, тому на моє прохання і в моїй присутності заповіт підписано ОСОБА_9 в присутності запрошених мною свідків», тобто перед підписом заповіту ОСОБА_9 , даний заповіт не був прочитаний секретарем сільської ради вголос.

Окрім цього свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були допитані в судовому засіданні суду підтвердили, що ОСОБА_6 була хвора, потребувала допомоги та догляду і не могла сама підписати заповіт.

Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснила, що до неї як секретаря сільської ради звернулася відповідачка з проханням скласти заповіт від імені ОСОБА_6 за місцем проживання останньої, який було складено 22.08.2018 року, але лише через рік помітили, що в заповіті не правильно зазначено дату його підписання. Крім цього вона попросила ОСОБА_3 підписатися у заповіті від імені ОСОБА_6 , оскільки за станом свого здоров`я вона це зробити не могла.

Наведені вище порушення вказують, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тому суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4,12, 76-84, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1233, 1247, 1251, 1257 ЦК України, «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» , суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_5 , Калчівська сільська рада Болградського району Одеської області, про визнання заповіту нікчемним - задовольнити.

Заповіт, складений 22 серпня 2019 року, який за реєстром № 244 посвідчено 22 серпня 2019 року секретарем виконкому Калчівскої сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_8, за яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усе належне їй на день смерті майно, та усе на що за законом вона має право, заповідала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - визнати нікченним.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 02.10.2020 року.

Суддя В.А. Раца