22-ц/804/953/20
222/1093/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 222/1093/17

Номер провадження 22-ц/804/953/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

секретар Сікора М.М.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Володарського районного суду Донецької області від 17 грудня 2019 року, у складі судді Доценко С.І.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

13 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 53715,05 грн за кредитним договором № б/н від 31 серпня 2010 року.

Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 53715,05 грн, з яких: 3262,24 грн - заборгованість за кредитом, 43718,76 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3700 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 2534,05 грн штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Володарського районного суду Донецької області від 17 листопада 2017 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 46981,00 грн, що складає заборгованість за кредитним договором та заборгованість по процентам за користування кредитним договором, в решті позовних вимог відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

07 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Володарського районного суду Донецької області від 17 листопада 2017 року та ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 19 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 17 грудня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що заперечуючи проти позову відповідач посилався на пропуск Банком строку звернення до суду з цим позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд виходив з того, що останній платіж на погашення боргу відповідач здійснив 22 квітня 2014 року на суму 250 грн, строк дії картки є останній день серпня 2014 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 15 вересня 2017 року, тобто після спливу позовної давності щодо останнього щомісячного платежу що є підставою для відмови у позові як щодо основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом, так і до додаткової про стягнення пені та штрафів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

16 січня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 лютого 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що строком дії картки є останній день серпня 2014 року. Позивачем разом з відповіддю на відзив направлено суду виписку по рахункам відповідача, а також довідку про видані кредитні картки за укладеним договором із зазначенням строку дії картки, остання з них мала термін дії до серпня 2017 року.

Вказує, що факт перевипуску карти також підтверджується випискою по рахункам, яка має статус первинного документа, з якою вбачається, що платіж на суму 250 грн, внесений відповідачем 25 березня 2014 року на часткове погашення заборгованості за договором, здійснено з використанням перевипущеної кредитної картки № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня серпня 2017 року.

Судом не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, а також правову позицію Верховного суду, викладену у постановах в справі № 591/8058/15-ц від 01 березня 2018 року та справі № 743/150/17 від 27 лютого 2019 року, відповідно до яких перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 01 вересня 2017 року та закінчується 01 вересня 2020 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 15 вересня 2017 року, тобто в межах 3-річного строку загальної позовної давності.

Зазначає, що відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів, проценти за їх користування та сплатити неустойку у зв`язку із порушенням зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу

Відповідач, в особі представника Лозинської О.О., надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду є законе і справедливе. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір, який складається з заяви позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послу, при укладені якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії першої картки. Платіжну картку відповідач отримав при укладенні кредитного договору з терміном дії до серпня 2014 року, заяву про продовження кредитного договору позивач не надавав. Останній платіж за кредитним договором було здійснено 25 березня 2014 року, а позивач звернувся з позовом 15 травня 2017, що свідчить про пропуск останнім строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач. Відповідно до умов договору, банк не мав права змінювати встановлений порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника, що свідчить про те, що позивач неправомірно збільшив відсоткову ставку за даним кредитним договором з 30,00% до 43,20%. Зазначає про те, що стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають відсотки за користування кредитними коштами в межах дії кредитного договору (два роки) за базовою відсотковою ставкою у розмірі 30% річних.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 31 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3300,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з Умовами договору відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту частинами, визначеними Тарифами (обов`язковими щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості але не менше 50 грн,) та у визначені строки, щомісячно до 25 числа кожного місяця сплачувати проценти за користування кредитом (30%) із розрахунку 360 календарних днів на рік (пункти 2.1.1.5.5., 2.1.1.12.6., 2.1.1.12.4. Договору).

Таким чином, повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами.

Судом також встановлено, що Умовами передбачена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів з грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

Сторони договору передбачили, що строк його дії становить 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання договору, він автоматично лонгується на той же строк (пункт 1.1.7.12. Договору) та відповідає строку дії картки.

Як встановлено судом, строком дії картки є останній день серпня 2014 року.

На порушення умов договору, позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості станом на 31.07.2017 року в розмірі 53715,05 грн, яка складається, з заборгованості за кредитом в розмірі 3262,24 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 43718,76 грн, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3700,00 грн, штрафів в розмірі 500,00 грн (фіксована частина), та 2534,05 грн (процентна складова).

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на пропуск банком строку звернення до суду з цим позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом встановлено, що останній платіж на погашення боргу відповідач здійснив 22 квітня 2014 року на суму 250 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом 15.09.2017 року, тобто після спливу позовної давності щодо останнього щомісячного платежу.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки 31.08.2014 року.

У межах строку кредитування до 31.08.2014 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.09.2014 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать розписка про повідомлення представника позивача (а.с.194), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с. 198) та записи в книзі телефонограм апеляційного суду про повідомлення відповідача та його представника (196, 197).

Выд представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.200)

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, а саме з заяви про перегляд заочного рішення, заяви про розгляд справи без участі відповідача та його представника, відзиву на позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував наявності між ним та Банком кредитного договору та свого обов`язку виплачувати Банку кошти за користування кредитом, однак при цьому він не погоджувався з підвищенням Банком самостійно процентної ставки за користування кредитними коштами з 30% до 43,20%, та вважав, що банк пропустив строк позовної давності посилаючись на те, що кредитний договір діяв до серпня 2014 року (а.с. 65 69, 99-100, 112- 113, 187-188).

В підтвердження заборгованості Банком до матеріалів справи надано розрахунок станом на 31 липня 2017 року, з якого вбачається, що відсоткова ставка за користування кредитом з 01 вересня 2014 року підвищена до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року до 43,20%. З цього розрахунку також вбачається, що відповідач періодично здійснював погашення заборгованості за кредитом, останній платіж в погашення боргу внесено 22 квітня 2014 року в сумі 250 грн (а.с.6,7).

Відповідно до вказаного розрахунку, станом на 31 липня 2017 року у відповідача перед Банком утворилась заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 серпня 2010 року в сумі 53715,05 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 3262,24 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 43718,76 грн, комісії та пені 3700,00 грн та штрафів 3034,05 грн.

До суду з даним позовом позивач звернувся згідно даних поштового відправлення 13 вересня 2017 року (а.с.41).

За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що укладений між сторонами кредитний договір діяв до 31 серпня 2014 року, що відповідає строку дії картки та Банком пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Але зазначений висновок зроблений судом першої інстанції на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що строк дії кредитної картки, виданої відповідачу при укладенні зазначеного вище договору становить до 31 серпня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача 11 грудня 2019 року звернувся до суду із заявою про перенесення розгляду справи у зв`язку з підготовкою Банком відповіді на заперечення відповідача на позов (а.с.121), яка разом з доданими до неї документами були скеровані на адресу суду 17 грудня 2019 року та надійшли до суду 10 січня 2020 року (а.с.134 - 158).

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про повідомлення позивача про розгляд справи 17 грудня 2019 року, ухвалено рішення без отримання та дослідження доданих до відповіді на відзив виписки по рахунку, відкритого на ім`я відповідача за даним договором про надання банківських послуг, та довідки про видачу останньому кредитних карток.

Так, з довідки від 10 грудня 2019 року № 30.1.0.0/2-20170915РВ вбачається, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 31 серпня 2010 року отримав дві кредитні картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 , остання з них мала термін дії до 08.2017 року (а.с.138 147).

Відповідно до п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови та правила) карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьової сторінки включно. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) за зверненням клієнта до Банку (а.с. 10 33).

Факт отримання відповідачем другої кредитної картки підтверджується випискою по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається що в період з 28 лютого 2014 року по 30 квітня 2014 року відповідач користувався кредитними коштами, знімав, розраховувався в торгівельній мережі, вносив кошти на погашення кредитної заборгованості за допомогою кредитної картки № НОМЕР_1 . Останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснено відповідачем 22 квітня 2014 року (а.с.138 146).

Загальна позовна давність, зокрема до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів, встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення нейстоки (пені, штрафу)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати до настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті).

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачем заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності.

Оскільки позивачем надано докази на підтвердження отримання відповідачем другої кредитної картки № НОМЕР_1 зі строком дії до 08.2017 року та відповідачем визнавалось, що ним отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який, відповідно до п.2.1.1.2.11. Умов та правил становить до 31 серпня 2017 року, а Банк звернувся до суду з даним позовом 13 вересня 2017 року, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом до ОСОБА_1 .

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Оскільки на час закінчення строку дії договору, який відповідає строку дії кредитної картки (31 серпня 2017 року) заборгованість за кредитом (тіло кредиту), відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості, що не оспорювалось відповідачем, становила 3262,24 грн., а Банк в межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду з позовом, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню зазначена заборгованість за кредитом.

Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом колегія суддів виходить з наступного.

За умовами договору між сторонами, які викладені зокрема у довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 31 серпня 2010 року, яка разом з анкетою заявою про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг у ПриватБанку, підписана боржником, сторони домовилися, що строк погашення щомісячних платежів встановлений до 25 числа, що наступає за звітним. Отже, ОСОБА_1 повинен був оплачувати проценти за користування кредитом до 25-го числа кожного місяця в розмірі 2,5 %.

Оскільки договір, який переглядається у зв`язку з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Враховуючи ті обставини, що останній платіж з погашення заборгованості позичальник здійснив 22 квітня 2014 року, строк дії вказаного договору визначений до 31 серпня 2017 року, а Банк звернувся до суду з даним позовом 13 вересня 2017 року, та просив стягнути заборгованість за процентами станом на 31 липня 2017 року, заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню з ОСОБА_1 за період з 13 вересня 2014 року по 31 липня 2017 року, оскільки останнім заявлялось про застосування строку позовної давності.

Виходячи з обумовленого в договорі розміру відсоткової ставки 2,5% на місяць, або 30 % річних (2,5% х 12 міс.) та кількості днів 1053 у періоді з 13 вересня 2014 року по 31 липня 2017 року, заборгованість по відсотках за користування кредитом становить 2862,62 грн., виходячи з наступного розрахунку: 3262,24 грн (заборгованість за кредитом) х 30,00% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 1053 дні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Дійшовши висновку про визначення розміру заборгованості по процентах за користування кредитом, виходячи з обумовленого сторонами розміру процентної ставки 30% річних, та не погоджуючись з тим, що Банком проведено розрахунок заборгованості в цій частині виходячи розміру процентної ставки 34,80% та 43,20% річних, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

У довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового період, що додана до анкети-заяви вказано про те, що базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості (30% річних).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну та прострочену заборгованість нараховані за період з 31.08.2010 року по 31.08.2014 року у розмірі 30%, що обумовлено договором між сторонами. З 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року застосовано ставку 34,80%, що більше від обумовленої договором процентної ставки.

З 1 квітня 2015 року застосовано процентну ставку до поточної та простроченої заборгованості у розмірі 43,20 % річних, тобто більше, ніж обумовлено договором.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки та не отримано його згоди.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем на час дії відсоткових ставок 34,80% та 43,20% погашення заборгованості не здійснювалося.

В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 30,00% річних на залишок заборгованості.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Таким чином зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80%, та з 1 квітня 2015 року -у розмірі 43,20 % на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.

Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 34,80% та 43,20 % не надано, слід розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої договором ставки 30%.

Статтею 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідач зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Маріуполь входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Тому банк був зобов`язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року.

З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення штрафів в розмірі 3034,05 грн. та комісії, пені в розмірі 3700 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Банком сплачено судовий збір при зверненні до суду з даним позовом в сумі 1600 грн (а.с.3) та при поданні апеляції -2400 грн (а.с.163), які він просив стягнути із відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково ,а саме на 11,40% (від заявленої суми позовних вимог 53715,05 грн), то підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача і судовий збір.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 456,00 грн. (1600 грн. + 2400 грн) : 11,40%).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 17 грудня 2019 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 серпня 2010 року станом на 31 липня 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом 3262 (три тисячі двісті шістдесят дві) гривні 24 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом 2862 (дві тисячі вісімсот шістдесят дві) гривні 62 копійки та у відшкодування витрат по сплаті судового збору 456 гривень (чотириста п`ятдесят шість) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 березня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова