справа № 758/9462/15-ц
головуючий у суді І інстанції Васильченко О.В.
провадження № 22-ц/824/2134/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Кирилюк Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дуднік Людмили Олександрівни на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

25 серпня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 900000 швейцарських франків. Строк дії договору сторони визначили до 23 червня 2027 року, відсоткову ставку у межах 7,99% річних. Сторони також погодили графік погашення кредитної заборгованості.

Банк свої договірні зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу погоджену суму грошових коштів. Відповідач свої договірні зобов`язання виконував неналежним чином. У зв`язку з цим у нього виникла заборгованість, яка станом на 20 серпня 2015 року становила 543 043,93 швейцарських франки та 59 472 грн 41 коп., та складалася з: 524 999,85 швейцарських франків заборгованості по кредиту; 18 044,08 швейцарських франків заборгованості по процентам за користування кредитом; 29 664 грн 74 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 29 807 грн 67 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Враховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також суму понесених судових витрат.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 червня 2006 року у розмірі 543 043,93 швейцарських франків та 59 472 грн 41 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що зобов`язання за кредитним договором не виконані та відповідачем не було надано доказів належного виконання умов кредитного договору, тому банк має право вимагати від іншої сторони по кредитному договору повернення належних йому грошей та обумовлених процентів за користування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Дуднік Л.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а також допущено неправильне застосування норм матеріального права.

А також, заявник вказує, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, що мають значення, а саме щодо дії договору про надання споживчого кредиту та не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме: наявність вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про дострокове погашення кредиту та розірвання договору. Також, заявник посилається на порушення судом першої інстанції принципів рівності, змагальності сторін, справедливості судового розгляду, оскільки суд першої інстанції не належним чином повідомив про необхідність проведення оплати експертизи.

ПАТ «УкрСиббанк» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив обставину застосування кредитором права вимоги про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, що залишилась, на підставі порушення позичальником умов кредитного договору шляхом прострочення сплати чергових платежів по кредиту та прострочення сплати чергових платежів по кредиту та прострочення сплати чергових платежів з нарахованих процентів по кредиту.

Також позивач зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено обставину того, що згідно з письмових пояснень у справі, ОСОБА_1 визнав позов щодо стягнення основної суми боргу.

В частині заборгованості по процентам відповідач заперечував, однак доказів в підтвердження доводів щодо неправильного нарахування банком процентів за користування кредитом, не відповідач ні його представники не надали, отже зазначені заперечення відповідача не були доведені суду, та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а довідки - розрахунок заборгованості позичальника по кредиту, нарахованих процентах та пені, не спростовані позичальником.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту й несе зобов`язання із своєчасного його повернення та сплати процентів.

Відповідно до частини 2 статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до банківської ліцензії та дозволу, виданих АКІБ «УкрСиббанк», останній мав право здійснювати грошові операції з використанням іноземної валюти (а.с. 27, 28-29 т. 1)

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 5-9 т. 1).

Відповідно до п.п.1.1.,1.2.1. договору банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в швейцарських франках у сумі 900 000 та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором у строк 23 червня 2006 року.

Відповідно до п.1.2.2. позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 23 червня 2027 року.

Пунктом 1.3.1. договору сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 8,99% річних.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, сторони погодили графік погашення кредиту, відповідно до якого погашення заборгованості здійснюється у визначеному розмірі щомісячно до 10 числа кожного місяця (а.с. 10-12 т. 1).

Додатковою угодою №1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, сторони домовились про звернення відсоткової ставки за користування кредитом у межах 7,99% річних, відсоткова ставка змінилась, починаючи з 16 серпня 2006 року (а.с. 13 т.1).

Відповідно до договору № 459737 банківського рахунку (поточний рахунок фізичної особи-резидента) від 23 червня 2006 року, банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий ОСОБА_1 (а.с. 83-87 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, банк зобов`язання по наданню кредитних коштів у сумі 900000 швейцарських франки виконав у повному обсязі, надавши відповідні кошти ОСОБА_1 , що підтверджується випискою за особовим рахунком № НОМЕР_1 за 26 червня 2006 року (а.с. 25 т. 1), меморіальним ордером № від 23 червня 2006 року (а.с. 116 т. 1), заявою на видачу готівку 23 червня 2006 року (а.с. 139 т. 1).

Отже, представлені банком докази дають підстави колегії апеляційного суду вважати, що банком виконані вимоги частини 1 статті 1054 ЦК України щодо зарахування грошових коштів на рахунок відповідача.

Відповідно до статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем свої зобов`язання не виконано в повному обсязі, у зв`язку з цим у нього виникла заборгованість, яка станом на 20 серпня 2015 року становила 543 043,93 швейцарських франки та 59 472 грн 41 коп., та складалася з: 524 999,85 швейцарських франків заборгованості по кредиту; 18 044,08 швейцарських франків заборгованості по процентам за користування кредитом; 29 664 грн 74 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 29 807 грн 67 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам (а.с. 14-24)

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

До матеріалів справи, на підставі статей 27, 53 ЦПК України на виконання клопотання судового експерта, позивачем надано належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують наявність заборгованості відповідача та її розмір, а саме:

копія меморіального ордера № від 23 червня 2006 року;

виписка по кредитному договору ОСОБА_1 № 0 за період з 23 червня 2006 року по 20 серпня 2015 року, яка відображає облік заборгованості та аналітичні рахунки банківського обліку;

виписка про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в швейцарських франках, за період з 23 червня 2006 року по 20 серпня 2015 року;

виписка про рух коштів по рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 в швейцарських франках, за період з 23 червня 2006 року по 20 серпня 2015 року;

виписка за кредитним договором ОСОБА_1 № 0 за період з 23 червня 2006 року по 20 серпня 2015 року, яка відображає аналітичні та синтетичні рахунки з обліку даних про надання кредиту, погашення кредиту та відсотків, вихідний залишок заборгованості по договору, про призначення платежів, дані обліку непогашеної заборгованості по відсотками (процентам);

копія заяви на видачу готівки від 23 червня 2006 року, з поточного рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а.с. 11-139 т. 1).

Колегія апеляційного суду встановила, що відповідач не спростував належним чином, викладені банком доводи по суті заявлених вимог, оскільки будь-яких доказів, що свідчать про сплату відповідачем тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі більшому, ніж зазначено банком, не надав та на їх існування не посилався.

Згідно письмових пояснень у справі наданих представником відповідача, ОСОБА_1 визнав факт отримання від банку кредиту у розмірі 900 000 швейцарських франки та факт неналежного його повернення, у зв`язку з нестабільним валютним курсом та скрутним матеріальним становищем. Відповідач також зазначив, що до березня 2015 року ним належно виконувались умови кредитного договору (а.с. 97-98 т. 1).

Згідно вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

20 серпня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» за вих. № 30-11/29618 направило на адресу ОСОБА_1 вимогу відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України про виконання кредитних зобов`язань протягом 31 календарного дня, що підтверджується описом відправлення цінних листів та фіскальних чеків від 21 серпня 2015 року, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 з відміткою про отримання останнім вимоги 15 вересня 2015 року (а.с. 44-46 т. 1).

Таким чином, звернувшись до позичальника з вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею. Звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до позичальника з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Колегія апеляційного суду, проаналізувавши дії банку, направлені на погашення кредитної заборгованості, дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 11.1 кредитного договору на 32 календарний день після одержання вимоги про дострокове повернення суми кредиту з відсотками за користування кредитом термін повернення кредиту є таким, що настав.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, після 20 серпня 2015 року, у зв`язку з направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, позивач не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки.

А також, як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, розмір отриманого кредиту, розмір відсоткової ставки та періоди її застосування відповідають умовам договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди №1 до нього. Відповідачем не викладено своїх міркувань і аргументів щодо неправильності наданого банком розрахунку заборгованості щодо розміру відсоткової ставки, періоду нарахування тощо та мотиви його відхилення судом.

Проаналізувавши надані первинні та зведені облікові документи, матеріали справи, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що виписки про рух коштів по рахунку, виписки по кредитному договору, меморіальний ордер та заява про видачу готівки, що містяться в матеріалах справи, є належними доказами щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту у розмірі 524 999,85 швейцарських франки; по процентам за користування кредитом за період з 23 червня 2006 року по 31 липня 2015 року у розмірі 18 044,08 швейцарських франки; по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 23 червня 2006 року по 20 серпня 2015 року у розмірі 29 664 грн 74 коп.; 29 807 грн 67 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за період з 23 червня 2006 року по 20 серпня 2015 року.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія апеляційного суду враховує таке.

За клопотанням відповідача судом у справі було призначено судово-економічну експертизу. На підставі статей 27, 53 ЦПК України на виконання клопотання судового експерта, позивач направив до суду завірені належним чином копії наступних письмових документів для подання судовому експерту та проведення судово-економічної експертизи.

З підстав не проведення оплати експертного дослідження відповідачем, вказана експертиза проведена не була.

Заявник посилається на порушення судом першої інстанції принципів рівності, змагальності сторін, справедливості судового розгляду, оскільки суд першої інстанції направив судову кореспонденцію на будь-які адреси, окрім тих, що належать відповідачу або його представнику, отже не належним чином повідомив відповідача про необхідність проведення оплати експертизи, надіславши рахунок на оплату вартості експертизи за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11,113 т. 1).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за вказаною адресою, починаючи з вересня 2015 року по березень 2019 року отримувалася судова кореспонденція, а саме: судова повістка у справі від 15 вересня 2015 року (а.с. 36, 38 т. 1 ), судова повістка у справі від 29 листопада 2017 року (а.с. 174-175 т. 1), судова повістка у справі від 25 березня 2019 року (а.с. 199, 200 т. 1).

А також, відповідач сам зазначає вказану адресу у договорі про надання правової допомоги від 12 червня 2018 року (а.с. 192 т. 1) та саме цю адресу зазначає представник відповідача у клопотанні, поданому до суду першої інстанції, про відкладення розгляду справи (а.с. 191 т. 1).

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду відхиляє вказані доводи апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія апеляційного суду вважає, що у справах про стягнення кредитних коштів на банк покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а на позичальника покладений обов`язок довести повернення банку кредит у повному обсязі у терміни, встановлені графіком погашення кредиту.

Враховуючи, що відповідач не спростував обставини щодо невиконання умов договору із позивачем, колегія апеляційного суду вважає докази, надані позивачем достовірними, які є обґрунтуванням позовних вимог, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дуднік Людмили Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 жовтня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

Г.М. Кирилюк