Номер провадження: 22-ц/813/6564/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецкого М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м. Одесі апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить суд ухвалити рішення про збільшення стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 гривень щомісячно та до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно (а.с. 1-39).

10 березня 2020 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Сувертак І.В.) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини задоволено частково. Змінено розмір аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягується з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/108/15-ц від 20 травня 2015 року, а саме з 1000,00 грн. на 2500,00 грн. щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, до досягнення повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, на користь матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , з моменту набрання рішенням законної сили. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави в сумі 768 гривень 40 копійок (а.с. 78-80).

08 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав до Суворовського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу на рішення від 10 березня 2020 року. Апелянт не погоджується з вказаним рішенням та вважає його незаконним, оскільки не були повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Апелянт пояснює, що 06 листопада 2004 року між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. В шлюбі народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30 квітня 2013 року шлюб між ними був розірваний, а аліменти на утримання неповнолітнього сина, щомісячно визначені в розмірі 1000 грн. Апелянт вказує на те, що не відмовляється надавати допомогу на утримання та розвиток сина, але на теперішній час він не працює. Пояснює, що на сьогоднішній день дуже підвищилися платежі за житлово-комунальні послуги, в центрі зайнятості, та податковій на обліку не перебуває, це підтверджується довідками. Крім того, після розлучення колишня дружина забрала автомобіль, а також гроші в розмірі приблизно 6000 у.о. Неодноразово хотів спілкуватися з дитиною, але ОСОБА_2 не дала можливість. Апелянт не відмовляється надавати допомогу на утримання та розвиток сина, але сума аліментів 4000 грн, яку просить позивачка щомісячно стягувати з нього є занадто велика. Вказує на те, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1300 гривень щомісячно. Апелянт вказує на те, що він звертався до центру зайнятості, щоб отримати роботу, однак йому повідомили, що у зв`язку з скрутним становищем в країні і роботу надати не в змозі. Апелянт просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву частково, у розмірі 1 300 грн. щомісячно. (а.с. 82-87).

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу та змінюючи оскаржуване рішення в частині мотивування вважає за необхідне доповнити його та зазначити наступне.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та зміну розміру аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року у справі № 523/108/15-ц та стягнення щомісячно з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, до досягнення повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що з часу прийняття рішення щодо стягнення аліментів з відповідача (20 травня 2015 року) збільшився рівень споживчих цін, змінився розмір прожиткового мінімуму та матеріальний стан як позивачки так і відповідача, малолітній ОСОБА_5 часто хворіє, про що стороною позивача надано виписки з медичної документації (а.с. 20-30) та на його утримання та лікування позивач витрачає значно більші, ніж раніше, кошти, відповідач не має постійної роботи та на час розгляду справи не працевлаштований.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, який було зареєстровано 06 листопада 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013 року він був розірваний (а.с. 12).

У шлюбі у сторін, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина - син ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 20 червня 2008 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис за № 459, де в графі батько записаний ОСОБА_1 (а.с. 4).

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/108/15-ц від 20 травня 2015 року, суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга зазначеної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, призначення аліментів за своєю суттю полягає в тому, аби забезпечити дитині достатній життєвий рівень, здорове зростання та розвиток. При цьому необхідно враховувати, що положеннями сімейного законодавства встановлений принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Як було вище зазначено за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/108/15-ц від 20 травня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно (а.с.11).

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, положення вказаної статті передбачають можливість змінити розмір аліментів, встановлений судом, в зв`язку з настанням відповідних життєвих обставин: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. При цьому, позивач повинен належним чином обґрунтувати настання таких життєвих обставин та надати на підтвердження цього відповідні докази.

За обставинами даної справи необхідність зміни розміру аліментів шляхом збільшення позивач обґрунтовувала матеріальним станом відповідача та погіршенням здорові їх спільної дитини.

Так, у позовній заяві позивач посилається на придбання ОСОБА_1 29.08.2018 року вантажного автомобілю марки FIAT DUCATO 2003 р. випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що за своєю вартістю перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, підстав, які б свідчили про відсутність можливості позивача утримувати дитину, заявлено не було, не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів її скрутного матеріального стану або стану здоров`я, які б призвели до її неможливості забезпечити належне утримання та рівень життя дитини.

Отже, платником аліментів було понесено витрати на придбання рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, джерело походження коштів на які відповідачем не наведено. Доводи відповідача про користування автомобілем за довіреністю правового значення не мають, оскільки державна реєстрація майна відбулася 29.08.2018 року, про що зазначав апелянт-відповідач в своїй апеляційній скарзі.

Щодо посилань скаржника на наявність домовленості між ним та позивачкою, за якою ОСОБА_2 перейшов у власність автомобіль «КІА РІКАНТО» 2007 р.в., державний номер НОМЕР_5 , а також грошові кошти у розмірі 6 000 у.о. у рахунок сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , апеляційний суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, слід зробити висновок, що позивач посилаючись на існування між ним та позивачку наведеної вище домовленості повинен був довести наявності відповідних, зазначених ним обставин. Однак ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду жодних належних, допустимих та достатніх доказів ним надано не було.

Щодо посилань позивача на те, що малолітній ОСОБА_5 віддує курси вивчення англійської мови (а.с. 13-19), часто хворіє (а.с. 20-30) та на його утримання та лікування позивач витрачає значно більші, ніж раніше, кошти, та урахування зазначених обставин судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи дитина страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова КЦС ВС від 26.06.2018 року, справа № 501/5060/15).

Отже, враховуючи наведене, зазначені витрати позивача носять характер додаткових витрат, апеляційний суд роз`яснює, що позивач може звернутися до суду з відповідними вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину в зв`язку з відповідними обставинами. Тому вказані доводи ОСОБА_6 відхиляються апеляційним судом.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржуване рішення суду в частині мотивування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року - змінити в частині мотивування (доповнити мотивувальну частину), в іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

29.09.2020 року м. Одеса