ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6602/19 Номер провадження 22-ц/814/380/20Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

З участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,

Позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2019 року, ухвалене у період часу з 14:27:50 год до 15:03:59 год. під головуванням судді Материнко М.О..,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування позову позивачем ОСОБА_2 вказував на те, що 23 квітня 2019 року ним було подано до Полтавського відділення поліції заяву про кримінальне правопорушення, однак відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за вказаною заявою у передбачений ст. 214 КПК України строк не було внесено, витяг з ЄРДР йому не надано, натомість у подальшому він дізнався, що за результатом проведеної перевірки його заяви про кримінальне правопорушення підстав для внесення відомостей не було встановлено органом досудового розслідування. Вказане стало підставою його звернення до суду в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою, за результатом розгляду якої ухвалою слідчого судді було зобов`язано посадових осіб Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення. Позивач вказував, що за даними обставинами йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 100000,00 грн., яка виразилась у тому, що він був вимушений звертатись до суду із скаргою на бездіяльність слідчого, та втратив довіру до правоохоронної системи та непохитності Законів України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 , та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує підставами позову, вважаючи, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам у справі.

Вказує на те, що посадовими особами органу досудового розслідування не була проведена належним чином перевірка його заяви, допущено недбальство та необ`єктивний розгляд заяви про кримінальне правопорушення. З цих підстав він самостійно змушений був відстоювати свої права, звертаючись за заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян» та з заявою в порядку ст. 303 КПК України.

Відзив на апеляційну скаргу на даний час не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 23 квітня 2019 року, як заявник про кримінальне правопорушення, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.07.2019 року № 554/6271/19 скаргу ОСОБА_2 задоволено, зобов`язано посадових осіб Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, уповноважених на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення у відповідності до вимог ст.214 КПК України за заявою ОСОБА_2 від 23 квітня 2019 року про кримінальне правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що права позивача поновлені внаслідок рішення слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.07.2019 року, яким зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення у відповідності до вимог ст.214 КПК України.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" ( v0009700-96 ) (1 листопада 1996 року) що оскільки Конституція України ( 254к/96-ВР ), як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Норми Цивільного кодексу, встановлюють загальні підстави цивільно правової відповідальності при заподіянні шкоди, заподіяної органами державної влади чи їх посадовими особами ст. 1173, 1174 ЦК України.

У відповідності з вимогами ст.12 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до кримінально-процесуального закону слідчий суддя у разі оскарження бездіяльності у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК щодо невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР постановляє ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію.

Встановлено, що на підставі скарги ОСОБА_2 , поданої ним в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, права позивача були відновлені.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок, що чинним кримінально-процесуальним законодавством передбачено механізм контролю з боку слідчих суддів, який може бути реалізований за скаргою заявника про кримінальне правопорушення, не є порушенням прав особи, а тому не є підставою для відшкодування шкоди.

Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на неналежність чи несвоєчасність розгляду відповідачем звернень ОСОБА_2 .

Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій посадових осіб органу досудових розслідувань та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи також, що права та інтереси позивача були поновлені.

Такий висновок узгоджується з висновками Касаційного цивільного суду ВС у справі № 199/1478/17 постанова від 30 січня 2019 року.

Матеріали справи не містять жодних доказів про заподіяння позивачу моральних страждань.

Безумовно, що необхідність відновлення порушених прав спричиняє певний дискомфорт життю особи, в тому числі і позивача, однак не всі порушення прав є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Заперечення апелянта та доводи апеляційної скарги не спростували висновки місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог та не знайшли свого підтвердження в ході перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2019 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2020 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук