УХВАЛА

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 710/98/16-ц

провадження № 61-35989св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурий Ведмідь»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурий Ведмідь» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року у складі судді Побережної Н. П. та постанову Апеляційного суду Черкаської області

від 03 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., Нерушак Л .В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурий Ведмідь» (далі - ТОВ «Бурий Ведмідь») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі перебували з ТОВ «Бурий Ведмідь» у трудових відносинах, а саме:

- наказом від 01 червня 2012 року № 7-ос ОСОБА_1 прийнято на посаду провізора, заступника завідуючої аптеки № 6, розташованої

на вул. Комсомольській, 4 у м. Шпола (далі - аптека № 6) та цього ж дня з нею укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність

і проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, що були передані

їй на зберігання та подальшу реалізацію;

- наказом від 27 травня 2013 року № 9-ос ОСОБА_1 переведено з посади провізора, заступника завідуючої аптеки, на посаду завідуючої аптеки № 6;

- наказом від 26 листопада 2015 року № 49-ос ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі заяви від 13 листопада 2015 року;

- наказом від 25 червня 2012 року № 11-ос ОСОБА_2 прийнято на посаду фармацевта аптеки № 6 та цього ж дня з нею укладеного договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність;

- наказом від 26 листопада 2015 року № 50-ос ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі заяви від 13 листопада 2015 року;

- наказом від 10 січня 2013 року № 1-ос ОСОБА_3 прийнято на посаду фармацевта аптеки № 6 та цього ж дня з нею укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність;

- наказом від 26 листопада 2015 року № 51-ос ОСОБА_3 звільнено із займаної посади на підставі її заяви від 13 листопада 2015 року.

Посилаючись на те, що черговою плановою інвентаризацією, проведеною 18 листопада 2015 року, виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей у розмірі 43 787,58 грн, про що складено акт інвентаризації від 18 листопада 2015 року № Инв-000001 та бухгалтерську довідку по ТОВ «Бурий Ведмідь» від 20 листопада 2015 року, проте відповідачі не погодились із результатами вказаної перевірки, про що свідчить запис в акті та надані пояснення, й у добровільному порядку у визначений строк (до 18 грудня 2015 року) не погасили заборгованість у рівних частинах по 14 595,86 грн, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Бурий ведмідь» 43 787,58 грн матеріальної шкоди.

Збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь 55 919,67 грн матеріальної шкоди, яка складається із 42 636,41 грн завданої матеріальної шкоди, 10 798,67 грн інфляційних втрат та 2 484,59 грн,

що складають 3 % річних, а також судові витрати у розмірі 10 338,00 грн,

які складаються з 1 378,00 грн судового збору, 6 400,00 грн витрат на правову допомогу, 320 грн витрат, пов`язаних із залученням свідків, та 2 240,00 грн витрат сторін та їх представників, пов`язаних з явкою до суду.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року, у задоволенні позову ТОВ «Бурий ведмідь» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем неправомірності дій відповідачів, якими позивачу, як підприємству, завдано шкоди, обставин порушення відповідачами трудових обов`язків, неналежного виконання ними посадових обов`язків, що призвело до спричинення матеріальної шкоди, не доведено вид та ступінь вини кожного з відповідачів та не визначена пропорційна ступеню вини частка загальної шкоди, не зазначено, в якій конкретно обстановці було заподіяно відповідачами шкоду.

Також суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин створення ним належних умов, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, тобто дотримання ним, як роботодавцем, умов договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність із працівниками.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що вирішуючи позов, суд першої інстанції правильно визначився

з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,

які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону.

Апеляційний суд погодився з тим, що між ТОВ «Бурий Ведмідь» та кожним з відповідачів під час прийняття на роботу був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. При цьому позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків, однак не доведено, що ТОВ «Бурий Ведмідь» заподіяно шкоду спільними умисними діями кількох працівників - відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що є обов`язковою умовою для застосування солідарної матеріальної відповідальності, як і не визначено розмір шкоди, заподіяної окремо кожним з відповідачів, з урахуванням ступеню вини кожного з них та пропорційності їх частки відносно загальної шкоди, що необхідно для стягнення цієї шкоди з кожного

з відповідачів окремо відповідно до укладених з ними договорів.

У травні 2018 року ТОВ «Бурий Ведмідь» засобами поштового зв`язку подало

до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального

та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди безпідставно не взяли до уваги наявність кримінальної справи, порушеної щодо ОСОБА_1 за вчинення кримінального злочину, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, за службове недбальство, яку закрито через малозначність, тобто з нереабілітуючих підстав. Судами не досліджено первинні бухгалтерські документи, на підставі яких проведено судову економічну експертизу та не враховано ту обставину, що акт інвентаризації прострочених препаратів та знищення прострочених препаратів складено з порушенням Правил утилізації та знищення лікарських засобів.

Висновок про відсутність солідарного обов`язку відповідачів з відшкодування шкоди також зроблено судами з порушенням норм матеріального права.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення вважаючи, що підстав для її задоволення немає.

Вказує, що нею не вчинялись дії, які можуть бути підставою для притягнення

до повної матеріальної відповідальності. Кримінальна справа щодо неї закрита. Також зазначає про відсутність підстав для солідарної відповідальності відповідачів, оскільки між сторонами договір про таку відповідальність

не укладався.

У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виклали аналогічні доводи щодо відсутності підстав для задоволення касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зі Шполянського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційну скаргу подано до суду у червні 2018 року, її розгляд Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Бурий Ведмідь» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Бурий Ведмідь» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній

на дату подання касаційної скарги) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно

до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є стягнення 55 919,67 грн, з яких 42 636,41 грн - матеріальна шкода, завдана працівниками під час виконання трудових обов`язків, 10 798,67 грн - інфляційні втрати, 2 484,59 грн - 3 % річних,

10 338,00 - судові витрати.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу,

які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) та зазначених обставин не встановлено.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується

до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги

до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується

у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку,

що касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Бурий Ведмідь»

на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня

2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня

2018 року у справі за позовом ТОВ «Бурий Ведмідь» до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, підлягає закриттю, оскільки зазначені судові рішення не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурий Ведмідь» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурий Ведмідь» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року

та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун