Справа № 309/3591/19
Провадження № 2/309/53/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря : Соймик Н.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

ОСОБА_4

про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів. Позовні вимоги вмотивована тим , що 4 серпня 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 , який був зареєстрований у Хустському районному відділі РАЦС ГТУ юстиції в Закарпатській області за актовим записом № 122 від 8 серпня 2001 р.

Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею і перебувають на повному її утриманні.

Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати своїх дітей. Впевненості в постійній грошовій, натуральній допомозі немає. Через те, що відповідач належним чином не дбає про дітей та не надає достатніх коштів на їх утримання є необхідність стягувати з нього аліменти у примусовому порядку.

Відповідач з травня 2016 року перебуває на заробітках у Литовській республіці в м. Каунас. Відповідач неодноразово наголошував, що має хорошу роботу в Литовській республіці й отримує заробітну плату в місяць більш ніж 1000 (одну тисячу) євро і на Україну повертатись не збирається.

За цей період відповідач придбав собі там автомобіль, про що свідчить лист який надійшов на її адресу про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 за перевищення швидкості у м. Каунас.

Син, ОСОБА_5 , на даний момент навчається в 11 класі Хустської загальноосвітньої школи №2. є випускником, готується до складання Зовнішнього незалежного оцінювання у зв`язку з чим відвідує додаткові заняття та гуртки із загальноосвітніх предметів, на оплату яких потрібні додаткові фінансові витрати. ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом складні гіперметропічний астигматизм, а також має часті мігрені внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми. Згідно із довідкою Хустського центру первини медико-санітарної допомоги ОСОБА_7 потребує постійного апаратного лікування очей, а також вітамінотерапію на які потрібні фінансові витрати.

Син, ОСОБА_6 , має слабке здоров`я. Згідно із довідки Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги ОСОБА_8 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом гіпсохромна анемія І ст., і потребує посиленого харчування та щорічного санаторно-курортного лікування вітамінотерапії. Для зміцнення здоров`я, син ОСОБА_8 , з квітня 2018 року і по сьогодні, займається у спортивному клубі «ММА Хуст». Щомісяця за заняття вона оплачує 650 грн.

Окрім того, заняття бойовими мистецтвами потребують постійну купівлі різного спец одягу, інвентарю та захисту. А також участь у семінарах змаганнях на які потрібні постійні додаткові витрати. Син, ОСОБА_8 , є дуже здібним та талановитим, окрім бойових мистецтв він також займається ментальною арифметикою у ОСОБА_9 за заняття в якій щомісяця вона сплачує 700 грн.

Належний рівень утриманні дітей вона одна не може забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти по 4000 гривень на кожну дитину, 8000 гривень на двох дітей разом, оскільки має постійний заробіток в іншій країні де отримує кошти в іноземній валюті та має постійний дохід у розмірі понад 30000 гривень.

Відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, отримує дохід, має транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, і тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали покликаючись на наведені в позові обставини просять їх задоволити. Крім того, в судовому засіданні позивач суду ствердила , що у телефонній розмові з відповідачем, який відбувся за декілька днів до засідання відповідач їй повідомив , що на даний час він отримує 700 Євро кожного тижня, однак працює не офіційно . Дізнавшись , що вона подала позов до суду , декілька разів надіслав їй кошти , однак з січня 2020 року виплати припинилися.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнала частково, та просить суд позов задоволити частково, покликаючись на наведені у письмовому відзиві обставини.

У письмовому відзиві представник відповідача вказує, що відповідач весь час матеріально забезпечує свою сімю. Увесь час, починаючи з народження дітей по теперішній час, він не припиняв їх утримувати та матеріально забезпечувати. Оскільки він виїжджає на підробітки, то нажаль, не має можливості бути біля дітей. У позовній заяві позивач стверджує , що він ухиляюся від сплати аліментів, не допомагає належним чином у вихованні , натуральному забезпеченні дітей та не надає достатніх коштів дітям. Позивач, обґрунтовуючи у такий спосіб свої вимоги, намагається безпідставно, у своїх корисливих цілях, справити на суд негативне враження про нього, та надати суду недостовірні відомості щодо не виконання ним своїх обов`язків з утримання дітей, хоча він перераховував на користь дітей грошові суми, що стверджено відповідними доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Окрім цього, за першої фінансової можливості він перераховував кошти на картковий рахунок старшому сину ОСОБА_7 , для оплати навчання та на додаткові заняття та потреби, що може підтвердити суду син ОСОБА_7 .

Із 07.11.2018 р. по 19.03.2019 року він працював в ТзОВ « Глобус Беманінг» підсобним робітником, за відпрацьований період його дохід склав 17 670,67 грн., що підтверджується довідкою № 0000-000002 від 19.03.2019 року. На сьогоднішній день, він є безробітний, заробляє на життя тимчасовими підробітками, офіційного, постійного місця роботи не має, тому його прибутки не систематичні та періодичні . Однак при першій можливості надати фінансову підтримку дітям, він постійно перераховує кошти на їх утримання та додаткові потреби. Твердження позивача, що його дохід складає понад 30 000 тис грн. щомісяця, є безпідставними , надуманими та жодним доказом не підтверджені, у звязку з чим він має можливість сплачувати аліменти лише в розмірі 1400 грн.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітню дитину.

Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Із досліджених судом доказів вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом РАЦС Хустського РУЮ в Закарпатській області та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого відділом РАЦС Хустського РУЮ в Закарпатській області сторони по справі є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.6,7)

Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Неповнолітні діти проживають із позивачем, що підтверджується довідкою вих.№313/02-22 від 16.05.201р, виданою виконавчим комітетом Хустської міської ради. ( а.с.8)

Зі змісту поданого відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 не заперечує факт проживання спільних дітей разом з позивачем на даний час.

Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про її стан здоров`я, вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, який, як зазначила позивач на даний час офіційно не працюючий, є особою молодого та працездатного віку, домовленість про сплату аліментів між ними як батьками відсутня, питання утримання неповнолітніх дітей не вирішено, тому слід стягувати із ОСОБА_4 аліменти.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивач просить стягнути конкретну тверду грошову суму.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

В судовому засіданні встановлено, та належними доказами доведено, що позивач ОСОБА_1 належним чином створила необхідні умови для всебічного розвитку дітей, за що сплачує кошти ( а.с. 10-13)

Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі), а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Оскільки на теперішній час діти сторін постійно проживають разом з позивачем , суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей належним чином.

В судовому засіданні встановлено, та не заперечується представником відповідача, що на даний час відповідач перебуває в Литовській республіці .

З досліджених в судовому засіданні квитанцій про переказ грошових коштів на ім`я позивача вбачається, що відповідач працюючи з ТзОВ « Глобус Беманнінг» та після припинення трудових відносин з даним підприємством, перераховував кошти в розмірі 300, 400, 200, 50, 50, 200 Євро, що свідчить, що відповідач має достатній заробіток, який надає можливість стягувати з нього аліменти в розмірі більшому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів. ( а.с.40-45)

Також в судовому засіданні встановлено , що відповідач перебуваючи у Литовській республіці має у власності ( користуванні) транспортний засіб , оскільки за порушення ПДР йому був виписаний штраф у розмірі 30 Євро, який було надіслано за місцем його реєстрації м. Хуст. ( а.с.23)

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Будь-які відомості щодо працевлаштування та середньомісячного заробітку (доходу), перебування на обліку лікарів відповідача сторонами не надані.

З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей та реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання дітей, суд виходить з того, що стороною позивача наведено дані про стан здоров`я дітей, та вказано які витрати здійснюються позивачем на утримання дітей.

Суд частково погоджується із заявленим позивачем до стягнення розміром аліментів у сумі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, хоча такий розмір є більшим від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку та відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить лише необхідний мінімум для існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю та батьком дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини.

З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 3000 грн. відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., остільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За вказану правничу допомогу позивач сплатив адвокату кошти в сумі 2000 гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера №1 від 10 березня 2020 року

Суд, врахувавши заперечення представника відповідача щодо розподілу цих витрат, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на те, що такі витрати у сумі 2 000, 00 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді, участь у судових засіданнях ) відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з відповідача не становить надмірний тягар для відповідача, що не суперечить принципу розподілу таких витрат.

Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, підготовку позовної заяви та значення справи для сторони, суд, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат, робить висновок, що заявлені витрати на професійну правову допомогу підтверджені належними доказами, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що позивач пред`явила позов 19 листопада 2019, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково .

Стягувати з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. 1 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 3000 грн. (три тисячі) щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття починаючи з 19 листопада 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. 1 мешканця АДРЕСА_1 на користь держави 768 грн. 40 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. 1 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 мешканки АДРЕСА_2 2000 грн. за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 березня 2020 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.