"01" жовтня 2020 р.
Справа № 642/2325/19
Провадження № 2/642/223/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Гнатенко Г.А.

розглянувши в загальному порядку у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ :

3 квітня 2019 року АТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №HAE6GA від 21.07.2008 року ОСОБА_4 21.07.2008 року отримав кредит у розмірі 29356,18 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2013 року.

Відповідно до укладеного договору №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року ОСОБА_4 16.02.2007 року отримав кредит у розмірі 33245,47 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.02.2017 року.

Відповідно до укладеного договору №133/Е-07 від 24.05.2007 року ОСОБА_4 31.05.2007 року отримав кредит у розмірі 45000,00 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.05.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

У даному випадку спадкоємцем, є дружина позичальника ОСОБА_1 . Така обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та відповідача, в яких міститься інформація про сімейний стан вищевказаних осіб.

За всіма кредитними договорами позивачем було направлено претензії кредитора до Другої Харківської державної нотаріальної контори, однак, вимоги кредитора залишені без виконання.

Позивач вимагає стягнення боргу з майна спадкодавця.

Після смерті Позичальника залишилася спадщина яка складається : житловий будинок загальною площею 68,2кв.м., житлова 34,6кв.м., та розташований за адресою АДРЕСА_1 ; 1/2 житлового будинку, загальною площею 34,40кв.м., житлова 16,0кв.м., та розташований з; адресою: АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; нежитлова будівля, літ.Б-1, загальною площею 83.4кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлова будівля, літ.В-1, площею 40.9кв;м., літ.Г-1 пл. 117,6кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами №HAE6GA від 21.07.2008 року становить 38930,71 (Долар США), за кредитним договором №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року становить 15016,62 (Долар США) та за кредитним договором №133/Е-07 від 24.05.2007 року становить 10191,72 (Долар США), і загальна сума заборгованості становить 64139,05 дол. США що за курсом 27.790 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2019 р. складає 1781974,69грн.

Таким чином, в рахунок погашення боргу позичальника у сумі 1781974,69грн. вищезазначеними кредитними договорами, позивач просить звернути стягнення на спадкове майно в межах його вартості.

08.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

16.07.2019 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Вважаючи, що банком порушено вимоги ст.1281 ЦК України щодо порядку звернення кредитора з вимогою до спадкоємців, а крім того в обґрунтування заперечень зазначає, про пропуск позивачем строку, передбаченого статтею 257 ЦК України.

16.08.2019 року у заяві по суті Представник АТ КБ "Приватбанк" Левицька А.В. зазначає, що з відзиву на позов стали відомі факти наявності інших спадкоємців спадкодавця, а також про можливу виплату страхового відшкодування, яка була направлена на погашення заборгованності за кредитами.

29.10.2019 року ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова за клопотанням про витребування доказів з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори підтвердились відомості щодо осіб, які зверталися за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.11.2019 року надійшла інформація з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори, в якій повідомляється :

-21.08.2010 року була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» та по ній була заведена спадкова справа №439/2010;

-22.01.2011 року зареєстровано заяву від імені дружини ОСОБА_1 про прийняття спадщини;

-03.02.2011 року зареєстровано претензію кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк»;

-04.02.2011 року зареєстровано заяву від матері ОСОБА_5 про прийняття спадщини;

-27.12.2011 року зареєстровано заяву від імені сина ОСОБА_2 про прийняття спадщини;

-27.12.2011 року зареєстровано заяву від дочки ОСОБА_3 про прийняття спадщини;

-16.02.2015 року зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк»;

-16.10.2015 року зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк»;

-05.01.2018 року зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк».

Інших заяв на цей час не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

16.01.2020 року ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова за клопотанням про залучення співвідповідачів, суд залучив до участі у справі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки вони звернулись до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

25.05.2020 року відповідно до остаточних уточнених позовних вимог позивач просив звернути стягнення на спадкове майно в межах його вартості, яке фактично прийнято спадкоємцями - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме : на житловий будинок загальною площею 68,2кв.м., житлова 34,6кв.м., та розташований за адресою АДРЕСА_1 ; 1/2 житлового будинку, загальною площею 34,40кв.м., житлова 16,0кв.м., та розташований з; адресою: АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; нежитлова будівля, літ.Б-1, загальною площею 83.4кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлова будівля, літ.В-1, площею 40.9кв;м., літ.Г-1 пл. 117,6кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

12.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі.

17.07.2020 року надійшло клопотання про приєднання письмових доказів, в порядку ст.84 ЦПК України, оскільки на адвокатський запит було отримано лист №26-06/02-01 від 26.06.2020 року ПАТ СК "ІНГОСТРАХ" щодо здійснення виплат страхових відшкодувань на користь Приватбанку та копії платіжних доручень щодо цих виплат.

05.09.2020 року Зміївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомляє про наявність актового запису про смерть №22 від 06.04.2018 року на ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.09.2020 року ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова виключено з числа відповідачів ОСОБА_5 , у зв`язку з її смертю.

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в остаточній редакції позовної заяви.

Представник ОСОБА_7 в судовому засіданні не визнала з підстав викладених відповідачем в своєму відзиві на позовну заяву. При цьому, представник відповідача наголошував на тому, що відповідачу про наявність зазначених боргових зобов`язань її чоловіка відомо не було. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем було порушено строки встановлені положеннями ст.1281 ЦК України для звернення кредиторів спадкодавця до спадкоємців, які прийняли спадщину.просила відмовити в задоволенні позовних вимог, зокрема, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Інші учасники справи не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, причини не явки у судове засідання суду не відомі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору №HAE6GA від 21.07.2008 року ОСОБА_4 21.07.2008 року отримав кредит у розмірі 29356,18 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2013 року.

Відповідно до укладеного договору №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року ОСОБА_4 16.02.2007 року отримав кредит у розмірі 33245,47 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.02.2017 року.

Відповідно до укладеного договору №133/Е-07 від 24.05.2007 року ОСОБА_4 31.05.2007 року отримав кредит у розмірі 45000,00 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.05.2012 року.

Позивачем виконані умови договору, а саме відповідачу надались кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія НОМЕР_1 , що видане 06.08.2010 року Віділом реєстрації актів громадянського стану по м. Харкову.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами №HAE6GA від 21.07.2008 року становить 38930,71 (Долар США), за кредитним договором №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року становить 15016,62 (Долар США) та за кредитним договором №133/Е-07 від 24.05.2007 року становить 10191,72 (Долар США), і загальна сума заборгованості становить 64139,05 дол.США що за курсом 27.790 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2019 р. складає 1781974,69грн.

Однак, 14.12.2011 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 2- 1959/11 було задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є дітьми спадкодавця до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , які були дружинами спадкодавця, Харківської міської ради, ПАТ «Приватбанк», третя особа Друга Державна нотаріальна контра м. Харкова про поновлення строку для прийняття спадщини.

Виходячи з тексту вищезазначеного рішення, Другою Харківської державної нотаріальної контори після смерті гр. ОСОБА_4 21.08.2010 року було заведено спадкову справу № 439/2010. Так, 21 серпня 2010 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 899 було зареєстровано Претензію кредитора (позивача), а саме відділення Публічного акціонерного товариства Приватбанк, який знаходиться в м. Харкові, вул. Червоношкільна Набережна, 16. 03.02.2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 106 було зареєстровано претензію кредитора, а саме Публічного акціонерного товариства Приватбанк, який знаходиться в м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50.

Так, позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_4 у серпні 2010 року.

З матеріалів спадкової справи №439/10 щодо майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що 21.08.2010 позивач звернувся до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з претензією в порядку ст. 1281 ЦК України.

22 січня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 56 зареєстровано заяву від імені дружини померлого гр. ОСОБА_1 , яка на день звернення до нотаріальної контори була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , про прийняття спадщини.

03 лютого 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 106 було зареєстровано претензію кредитора ПАТ КБ «Приват Банк».

04 лютого 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №115 було зареєстровано заяву від імені матері померлого гр. ОСОБА_5 , яка на день звернення до нотаріальної контори була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про прийняття спадщини.

27 грудня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1329 було зареєстровано заяву від імені сина померлого гр. ОСОБА_2 , який на день звернення до нотаріальної контори був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , про прийняття спадщини.

27 грудня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1330 було зареєстровано заяву від імені дочки померлого гр. ОСОБА_3 , яка на день звернення до нотаріальної контори була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , про прийняття спадщини.

16 лютого 2015 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 01- 16/138 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи.

16 жовтня 2015 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 02- 14/956 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи.

05 січня 2018 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 01- 16/14 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи. Інших заяв на цей час не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є, поміж іншого, вимоги кредитора до спадкоємців, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №306/486/17 (провадження №61-34520св18).

У даній справі позивач не надав суду доказів, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дійсно прийняли спадщину проживаючи разом із спадкодавцем або шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину.

Зокрема, приписи ст. 1281 та 1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на час виникнення правовідносин) регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою.

За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Вбачається, що до суду позивач з вимогами до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся лише в травні 2020 року (а.с.180-183), при цьому, про факт їх звернення з заявою про прийняття спадщини, позивач був обізнаний ще в серпні 2010 року з листа Другої Харківської міської державної нотаріальної контори про пред`явлення вимог за Кредитним договором до ОСОБА_4 , тобто банку було відомо про невиконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, про відкриття спадщини після смерті позичальника, а також про те, хто є спадкоємцями.

Поміж іншого, ще в 2010 році позивачу було достеменно відомо про смерть позичальника.

Також після отримання страхових виплат у грудні 2010 року, та протягом трьох років після цієї дати позивачу було відомо про порушення його права.

Отже, з позовом до суду з вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позивач звернувся з пропуском строків, передбачених ст. 1281 ЦК України.

Частина 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки, кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

Щодо вимог позову до відповідача ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Разом з тим, відповідачем подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Тлумачення ч. 1 ст. 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив визначеного договором строку кредитування обумовлює початок перебігу позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) 28 березня 2018 року зробила правовий висновок про те, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом умов кредитного договору, укладеного з ОСОБА_4 повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку платежів.

Таким чином, умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути суму кредиту частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.

Разом з тим, ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вбачається, що позивач з вимогами до ОСОБА_1 звернувся лише в квітні 2019 року, отже ним пропущено строки позовної давності для звернення до суду. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах до ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Підстав для визнання поважності причин пропуску позовної давності судом не вбачається.

Оскільки та відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 559 610,629, 1046-1056 ЦК України, ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення кредитором спадкодавця- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя: В.Г.Пашнєв