Провадження № 2-з/369/52/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Гордон А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду в порядку цивільного судочинства із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Свої вимоги мотивував тим, що 26.11.1983 року відділом ЗАГС Чугуївського міськвиконкому Харківської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

03.05.2017 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.05.2017 у справі № 760/2696/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований 26.11.1983 р. в відділі ЗАГС Чугуївського міськвиконкому Харківської області розірвано.

За час шлюбу ОСОБА_2 набуте наступне нерухоме майно: домоволодіння: житловий будинок загальною площею 84,40 кв.м., житловою - 42,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2001 № 3604; земельна ділянка загальною площею 0,1613 гектарів для будівництва та обслуговування жилого будинку і госп.споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Шпитківською сільською радою народних депутатів 02.10.2003 р.

Однак, як стало відомо заявнику з інформації, що розміщена на веб-сайті ДП «СЕТАМ» домоволодіння та земельна ділянка виставлені на реалізацію, номер лоту 442961, дата проведення аукціону 15 жовтня 2020 09:00.

Тому заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову, а саме накласти арешт на домоволодіння: житловий будинок загальною площею 84,40 кв.м., житловою - -2220 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1613 гектарів для будівництва та обслуговування жилого будинку і госп.споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення електронних торгів, а також на реєстрацію права власності на нерухоме майно домоволодіння: житловий будинок загальною площею 84,40 кв.м., житловою - 42,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1613 гектарів для будівництва та обслуговування жилого будинку і госп.споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 ; зупинити продаж домоволодіння: житлового будинку загальною площею 84,40 кв.м., житловою - 2-21 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,1613 гектарів для будівництва та обслуговування жилого будинку і госп.споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 ; заборонити державному підприємству «СЕТАМ» або будь-якому його відокремленому підрозділу (філії) проводити електронні торги, щодо продажу житлового будинку загальною площею 84,40 кв.м., житловою - 42,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,1613 гектарів для будівництва та обслуговування жилого будинку і госп.споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 .

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання забезпечення позову сторони не викликались.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихст.150цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Судом встановлено, що 03.05.2017 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.05.2017 у справі № 760/2696/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований 26.11.1983 р. в відділі ЗАГС Чугуївського міськвиконкому Харківської області розірвано.

За час шлюбу ОСОБА_2 набуте наступне нерухоме майно: домоволодіння: житловий будинок загальною площею 84,40 кв.м., житловою - 42,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2001 № 3604; земельна ділянка загальною площею 0,1613 гектарів для будівництва та обслуговування жилого будинку і госп.споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Шпитківською сільською радою народних депутатів 02.10.2003 р.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту, зупинення продажу та заборони державному підприємству «СЕТАМ» або будь-якому його відокремленому підрозділу (філії) проводити електронні торги, щодо продажу житлового будинку загальною площею 84,40 кв.м., житловою - 42,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,1613 гектарів для будівництва та обслуговування жилого будинку і госп.споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає не обґрунтованим заходом забезпечення позову.

Крім того, заявником ОСОБА_1 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за може істотно ускладнити чи унеможливити вподальшому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він в подальшому звернеться до суду.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Суддя роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

На підставі викладеного та керуючись ст.149-153,260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційн у скаргу небуло подано.

Суддя: Д.Д.Усатов