Справа № 736/338/20
Номер провадження 2/736/282/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2020 року м. Корюківка
Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - Кутового Ю.С.,
при секретарі - Александровій Н.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань суду у м. Корюківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №2556900 від 31.07.2019 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.07.2019 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», укладено договір про надання кредиту №2556900 (далі «Кредитний договір»). Відповідно до п.1 4 Кредитного договору сума кредиту (Основна сума кредиту на початок виконання Договору) складає 1500,00 гривень. Відповідно до п.1.6. Кредитного договору ставки нарахування процентів і розмір пені за цим Договором: базова процентна ставка за один день користування кредитом -1,7%; акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 0,01%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) - 1,70%; пеня за один день користування кредитом поза узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) -1,30%. Поряд з цим згідно з п.1.7. Кредитного договору у випадку використання Кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів (включаючи дострокове погашення кредиту) позикодавець сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 0,05% від визначеної в п. 1.4. Договору суми кредиту. Згідно з п.1.9. Кредитного договору сторони встановлюють узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 30.08.2019 р. (включно).
Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних» та Конституції України, у зв`язку з чим ним у досудовому порядку неодноразово направлялись листи до відповідача про припинення порушень з його боку відповідача, проте такі вимоги були залишені відповідачем без задоволення. Позивач не отримував від відповідача будь якого окремого документу, що містив би інформацію зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) і з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Позивач не мав можливості детально ознайомитися з правилами надання кредиту перед укладанням кредитного договору, вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам встановленим ст. 6 Закону «Про фінансові послуги за державне регулювання ринків фінансових послуг» для договорів про надання фінансових послуг. Позивач, здійснюючи оформлення кредиту через Інтернет, не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладання даної угоди, а також відповідач не повідомляв позивача про умови та строки обробки його персональних даних, а надана позивачем згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною, з чим позивач не згоден.
Позивач у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судове засідання не з?явився з невідомих суду причин, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з?явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з`явився, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.
31.07.2019 року між ТОВ «Алекскредит» та позивачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2556900.
Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 Кредитного договору за цим Договором Товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 1500 грн. (далі - сума кредиту) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити пропані за користування кредитом, зазначені у п.1.6, 1.7 цього Договору, відповідно до п. 1.9 Кредитного договору строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 днів. Кредит надається строком на 30 днів ( п.1.3. Договору).
Судом також встановлено і не заперечується позивачем, що суму кредиту в розмірі 1500,00 грн. він отримав у повному обсязі, шляхом безготівкового перерахування на особистий рахунок.
Доводи позивача про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору № 2556900 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому вимоги про визнання цього договору недійсним є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України)
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»)
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.
Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 2556900 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_2 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Стаття 230 ЦК України закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
В статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати Ті повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 2556900 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_2 про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору.
Доводи позивача, що кредитний договір № 2556900 було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч статті 11, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про всі істотні кредитні умови, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Так, в пункті 2.4.6 що кредитного договору № 2556900, підписаного позивачем ОСОБА_2 , прямо зазначено, що обов?язком позичальника є визнавати електронні документи, складені між ним та кредитодавцем і позичальником (договори, додатки до нх, заявки тощо) як документи, складені в письмовій формі та підписані власноруч відповідно до законодавства України.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, ОСОБА_2 засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.
З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 625, 629, 1048, 1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст.10-13, 259, 263-265, 268, 280-285 ЦПК України, суд -
З А О Ч Н О В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Суддя Ю. С. Кутовий