ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 511/1257/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2409/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року у складі судді Панчука А.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу (т.1 а.с.1-3,49-55,116-122).

Позивач посилався на те, що з 01 січня 2007 року у його користуванні на підставі договору оренди перебувалаземельна ділянка, загальною площею 38,0 га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Відповідно до розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації №346/А-2007 від 30 березня 2007 року йому ( ОСОБА_3 ) дозволено розробку проекту землеустрою ділянки загальною площею 38 га, з них рілля 9,25 га - у власність, пасовищ 28,75 га - на умовах довгострокової оренди терміном 49 років із земель запасу Новоукраїнської сільської ради, для ведення фермерського господарства. Тривала процедура підготовки та узгодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У лютому 2018 року йому стало відомо, що за договорами купівлі-продажу від 16 січня 2014 року ОСОБА_6 став власником двох земельних ділянок, площею по 2,00 га, що розташовані на території Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, та які входять до складу єдиного масиву земельної ділянки, що знаходиться у його (позивача) користуванні:

-кадастровий номер :01:003:0049 - договір з ОСОБА_2 ;

-кадастровий номер :01:003:0047 - договір з ОСОБА_5 .

Посилаючись на те, що судовими рішеннями встановлено незаконність передачі спірних земельних ділянок відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , вважав, що вони не мали права їх відчужувати ОСОБА_6 . Зазначив, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 навмисно ввели в оману покупця ОСОБА_6 щодо обставин, які мають істотне значення, тому такі договори підлягають визнанню недійсними. Оскільки земельні ділянки знаходяться у незаконному володінні ОСОБА_6 , то підлягають витребуванню на його (позивача) користь.

На підставі наведеного, позивач просив суд:

1) визнати недійсними договори купівлі-продажу від 16 січня 2014 року земельних ділянок, площею по 2,00 га, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за кадастровими номерами:

- :01:003:0049, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим номером № 78;

- :01:003:0047, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим номером № 75 ;

2) витребувати із незаконного чужого володіння у ОСОБА_6 земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:003:0047 та :01:003:0049;

3) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:003:0047 та :01:003:0049.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роздільняського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року задоволено частково (т.2 а.с.114,115-116).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 16 січня 2014 року земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0047, площею 2,00 га, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим номером № 75.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 16 січня 2014 року земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0049, площею 2,00 га, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим номером № 78.

В іншій частині позовних вимог відмовлено, як заявлених безпідставно.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання договорів недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що:

- при вчиненні оскаржуваних правочинів порушені інтереси суспільства, його моральні засади в особі позивача, як громадянина та члена суспільства;

- оскаржувані договори укладалися на підставі правовстановлюючих документів, які були скасовані та визнані судом недійсними, про що було відомо учасникам вказаних угод;

-сторони (відповідачі) знали про моральність вчинених ними дій, свідомо вчиняли дії та бажали настання вказаних наслідків, зокрема знали про те, що вказані правовідносини оспорюються в судових інстанціях, що угоди завідомо суперечать інтересам суспільства, але свідомо проігнорували моральні засади;

-оспорювані договори вчинені із застосуванням обману.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд виходив з їх безпідставності, з огляду на те, що позивач:

- не є власником земельних ділянок, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про витребування земельних ділянок із незаконного чужого володіння;

- не заявляв вимог до приватного нотаріуса (державного реєстратора) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, клопотання про залучення нотаріуса в якості відповідача не заявляв.

Доводи апеляційної скарги та відзиву на неї

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмовити в задоволенні позову в цій частині. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про скасування реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння не оскаржується (т.2 а.с.118-125).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом під час винесення рішення суду були допущенні порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права. Судом не встановлено порушень вимог закону з боку відповідачів при укладанні оспорюваних позивачем договорів купівлі-продажу, не враховано відсутність правових підстав для задоволення позову та пропуск позивачем строків позовної давності, про застосування яких було заявлено у відзиві на позов.

У відзиві представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність її доводів (т.2. а.с.144-146).

Відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції не оскаржено, відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 не надано.

Позиція апеляційного суду

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_3 , треті особи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, клопотання про поважність причин неявки в суд не подали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність (т.2 а.с.196-204). Від адвоката Чернеги В.М. 17 грудня 2019 року надійшла заява, в якій він просив провести розгляд апеляційної скарги за його відсутності (т.2 а.с.190-191).

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 , представника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду - без змін, з огляду на таке.

Установлені судом фактичні обставини справи

Розпорядженням районної державної адміністрації від 25 грудня 2006 року № 1411/А-2006 позивачу ОСОБА_3 було надано згоду на укладання договору оренди на земельну ділянку, загальною площею 38 га - поліпшених пасовищ із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області терміном на 1 рік (виготовлення державного акта для ведення фермерського господарства).

01 січня 2007 року між ОСОБА_3 та Роздільнянською районною державною адміністрацією укладено договір оренди землі, відповідно до пункту 8 якого договір укладений на період отримання ОСОБА_3 державного акту на землю для ведення фермерського господарства.

Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області 01 січня 2007 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 січня 2007 року № 1124.

Вказану земельну ділянку ОСОБА_3 прийняв на підставі акту приймання-передачі від 01 січня 2007 року. З цього часу земельна ділянка перебувала у користуванні ОСОБА_3 на умовах оренди на підставі відповідних договорів оренди землі від 01 січня 2007 року та від 15 червня 2009 року, а також актів прийому-передачі від 01 січня 2007 року та від 15 червня 2009 року.

30 березня 2007 року Роздільнянською районною державною адміністрацією було винесено розпорядження №346/А-2007 про дозвіл розробки проекту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, яким було дозволено ОСОБА_3 розробку проекту землеустрою ділянки загальною площею 38 га, з них рілля 9,25 га у власність, а пасовищ 28,75 га на умовах довгострокової оренди терміном 49 років із земель запасу Новоукраїнської сільської ради (т.2 а.с.20).

29 грудня 2007 року ОСОБА_3 уклав з Державним підприємством «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т.2 а.с.79).

У зв`язку з тривалою процедурою підготовки та узгодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, дія договору оренди продовжувалася, що підтверджується встановленими судом обставинами, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/2947/13-а, в мотивувальній частині якої зазначено, що продовження дії договору оренди підтверджується довідкою Новоукраїнського сільського голови та землевпорядника сільської ради від 09 листопада 2011 року № 334/02-1, з якої вбачається, що ОСОБА_3 з 2008 року по 15 червня 2010 року орендував земельну ділянку площею 38 га - пасовищ із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області й своєчасно сплачував орендну плату (т.2 а.с.206-214).

Розпорядженням районної державної адміністрації від 05 травня 2009 року № 460/А-2009 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_3 та в довгострокову оренду терміном на 49 років для ведення фермерського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населеного пункту) т.2 а.с.41.

Вищезазначені обставини також встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, та відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню (т.1 а.с.4-8, т.2 а.с.206-214).

Згодом з жовтня 2009 року частина земельної ділянки, що знаходилась у користуванні позивача, без відповідного вилучення у нього, була відведена у власність іншим особам.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2013 року задоволено позов ОСОБА_3 до Роздільнянської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , прокуратура Роздільнського району Одеської області, Новоукраїнська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, відділ Держкомзему Роздільнянського району Одеської області, про скасування розпоряджень (т.1 а.с.4-7,8).

Скасовано розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації №:

- 936/А-2009 від 19 жовтня 2009 року про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області;

- 17/А-2010 від 27 січня 2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за межами населеного пункту;

- 938/А-2009 від 19 жовтня 2009 року про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_12 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області;

- 18/А-2010 від 27 січня 2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_12 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за межами населеного пункту;

- 937/А-2009 від 19 жовтня 2009 року про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області;

- 16/А-2010 від 27 січня 2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за межами населеного пункту.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 березня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про скасування державних актів на земельні ділянки та скасовано державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, видані на ім`я відповідачів. Зазначене судове рішення було скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року, провадження у справі закрито та роз`яснено позивачу право на звернення з цим позовом у порядку цивільного судочинства. Постанова апеляційного суду залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року (т.2 а.с.206-214).

16 січня 2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 продав ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер :01:003:0049. При цьому, у договорі нотаріусом допущена описка у даті укладення, що підтвердив у судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_10 . Зокрема, на першій сторінці договору зазначено рік: «дві тисячі тринадцятого року», в той час як вірно: «дві тисячі чотирнадцятого року», як і зазначено на останній сторінці договору (т.1 а.с. 9-10).

В той же день, 16 січня 2014 року, за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 продала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер :01:003:0047 (т.1 а.с.11-12).

Зазначені земельні ділянки входили до складу єдиного масиву земельної ділянки, загальною площею 38,0 га, які знаходились у користуванні ОСОБА_3 .

Отже, земельні ділянки, що відчужені, знаходились у користуванні ОСОБА_3 на відповідній правовій підставі. Тому необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем наявності у нього законних підстав для висування проти відповідачів заявлених позовних вимог та наявності у нього законного права щодо вимог, які стосуються земельних ділянок, що належать відповідачам.

Доводи апеляційної скарги про відсутність порушень вимог закону з боку відповідачів при укладанні оспорюваних позивачем договорів купівлі-продажу земельних ділянок є безпідставними з огляду на таке.

З 01 січня 2007 року спірні земельні ділянки правомірно знаходились у користуванні позивача на підставі договорів оренди. Крім того, з 05 травня 2009 року існувало розпорядження районної державної адміністрації № 460/а-2009 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 у власність та довгострокову оренду терміном на 49 років для ведення фермерського господарства на території Новоукраїнської сільської ради, загальною площею 38 га.

За вимогами ч.2 ст.149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Без належного вилучення земельних ділянок у землекористувача розпорядження земельними ділянками є порушенням норм земельного законодавства.

Саме тому відповідні розпорядження щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були скасовані судом (т.1 а.с.4-7,8). Зазначені рішення суду набрали законної сили 03 квітня 2013 року та є чинними.

Отже, на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, а саме 16 січня 2014 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знали про визнання незаконними розпоряджень районної державної адміністрації щодо відведення їм земельних ділянок та про наявність судового спору за позовом ОСОБА_3 до них про скасування державних актів, які видані на підставі скасованих розпоряджень райдержадміністрації. Однак, у п.4.1. оскаржуваних договорів продавці засвідчили, що земельні ділянки в спорі не перебувають; від покупця не приховані обставини, які мають істотне значення та можуть вплинути на волевиявлення покупця щодо придбання земельних ділянок; щодо земельних ділянок відсутні судові спори; внаслідок продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; земельні ділянки є вільними від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб тощо (т.1 а.с.9-12).

За положеннями ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Цивільний Кодекс України не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв`язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Отже, вказівка в ч.3 ст.215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Тобто, коло таких заінтересованих не є обмеженим і залежить від обставин конкретної справи.

З огляду на наведене, не обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутнє право оскаржити договори купівлі-продажу, стороною яких він не був.

Колегія суддів, прийшла до висновку, що оспорювані правочини порушують права позивача, тому погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушене право позивача підлягає захисту у вигляді задоволення позову у частині визнання оспорюваних договорів недійсними.

Земельні ділянки, які відчуженні ОСОБА_6 відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , були незаконно виділені зі складу землі, яка перебувала у законному користуванні ОСОБА_3 , що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено у відзиві на позов, що є підставою для відмови у задоволенні позову, з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п.28 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

ОСОБА_3 не був стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу, тому йому не було відразу відомо про вчинені договори, які порушують його право користування земельними ділянками.

З уточненої позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 дізнався про існування оскаржених договорів із змісту апеляційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на постанову Роздільнянського районного суду від 27 березня 2014 року у справі №511/2947/13-а, які були подані ними у лютому 2018 року (т.1 а.с.116-122).

Отже, про існування оспорюваних договорів позивачу стало відомо у лютому 2018 року, а з позовом до суду звернувся 05 червня 2018 року (через засоби поштового зв`язку), тобто в межах строку позовної давності.

Крім того, представник ОСОБА_1 діє в інтересах лише відповідача ОСОБА_2 , інші ж відповідачі: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не уповноважували його представляти їх інтереси в суді апеляційної інстанції (т.2 а.с.130,132). Тому представник ОСОБА_1 не вправі ставити питання про скасування оскаржуваного судового рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: