Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 758/6323/17-ц

провадження № 61-4675св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року у складі судді Сліпченка О. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за кредитним договором від 09 листопада 2016 року позичальник отримав кредит в сумі 45 368 грн 66 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % річних на строк, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість у розмірі 59 866 грн 53 коп., яку позивач просив стягнути із боржника.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що справа підсудна Подільському районному суду.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із апеляційною скаргою на вказану ухвалу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції неодноразово оскаржувалась відповідачем у справі. Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року, від 04 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року. Постановою Верховного Суду від 24 травня 2018 року зазначені ухвали суду апеляційної інстанції залишено без змін.У квітні 2018 року ОСОБА_2 як представник ОСОБА_1 знову звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2018 року. Відповідач неодноразово звертаючись із апеляційною скаргою на одну й ту ж саму ухвалу суду, зловживає своїми процесуальними правами. З огляду на викладене, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що за змістом його апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції різні, тому апеляційний суд мав розглянути кожну з них окремо. Суд обмежив йому доступ до правосуддя.

(2) Позиція позивача

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу відповідача на ухвалу суду першої інстанції по суті, тому повторне її оскарження не ґрунтується на нормах процесуального закону.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-ІХ).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії»). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Тобто, в процесуальному законодавстві закріплено обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за наявності постанови про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Встановлено, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року та 04 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 24 травня 2018 року зазначені ухвали суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2018 року повторно відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року.

Апеляційний суд, застосувавши правильно положення статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник неодноразово звертався до суду з апеляційними скаргами на оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, за наслідками розгляду яких його апеляційну скаргу розглянуто по суті та залишено без задоволення, а щодо повторно поданих апеляційних скарг - йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Отже, відсутні правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на одне й те ж судове рішення. Чинним законодавством не передбачено повторне оскарження судового рішення за апеляційною скаргою цієї самої особи незалежно від доводів апеляційної скарги, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження та судове рішення про залишення апеляційної скарги цієї особи без задоволення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги про обмеження права на судовий захист, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі переглянута апеляційним судом по суті і залишена без задоволення, а неодноразове повторне оскарження цього ж судового рішення може тлумачитись як зловживання своїм цивільно-процесуальним правом на оскарження, та, відповідно, порушення прав позивача на розгляд справи судом у розумні строки.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

УхвалуКиївського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко