Справа № 225/3833/20
Провадження № 2/225/765/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Соляник А.В., за участю секретаря Черникової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Торецьк цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою представника позивача - адвоката Рибалка Олени Сергіївни (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу домобудівлі дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Рибалка Олена Сергіївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати угоду договору купівлі-продажу № 124/98 від 27.10.1998, укладеною між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домобудівлі за адресою: АДРЕСА_2 , дійсною.

Позовна заява обґрунтована тим, що 27 жовтня 1998 року позивач придбав у відповідача домобудівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 124/98 від 27.10.1998 року, зареєстрованого Горлівською універсальною товарною біржею «Лівіалія».

Договір купівлі-продажу будинку сторони оформили у письмовій формі та зареєстрували Горлівською універсальною товарною біржею «Лівіалія» за № 124/98 від 27.10.1998 року. Зазначена домобудівля належала продавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дзержинською держнотконторою від 18.11.1987 року за реєстром №3802.

На підставі договору купівлі-продажу було проведено державну реєстрацію в Дзержинському бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис у реєстрову книгу №29 за реєстровим № 2665стр.121 від 30.10.1998 року та видано відповідне реєстраційне посвідчення. Також на підставі біржового контракту № 124/98 від 27.10.1998 був виданий технічний паспорт на зазначений будинок.

Позивач вважав, що його право власності на домобудівлю зареєстроване належним чином. Маючи намір продати це майно, позивач звернувся до нотаріуса за консультацією щодо порядку продажу об`єкта. Нотаріус повідомив йому, що чинні правила вчинення нотаріальних дій не відносять до правовстановлюючих документів договори купівлі-продажу, укладені на біржі.

Позивач не може реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання біржового контракту в 1998 році та чинних правових нормах на теперішній час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Вказані обставини зумовили судовий захист майнових прав ОСОБА_1 в спосіб визнання біржового контракту дійсним.

Представник позивача - адвокат Рибалка О.С.. у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені вимоги підтримано.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке відповідно до частини четвертої цієї статті проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.

27 жовтня 1998 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , на Горлівській універсальній товарній біржі «Лівіалія» (м. Горлівка, вул. Рудакова, 35) був укладений договір купівлі-продажу домобудівлі, зареєстрований за номером 124/98.

Об`єкт продажу - домобудівля АДРЕСА_2 .

Згідно із даними технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виконаного БІТ м. Дзержинська 21.08.1998 року, об`єкт має такі характеристики: - розмір земельної ділянки: 508 кв. м.; - склад домобудівлі: будинок, гараж, вбиральня, огорожа; - загальна площа будинку 101 кв. м., житлова - 69.3 кв. м.

Під час укладання спірного договору сторони погодили усі його істотні умови, зокрема, ціну (п`ятнадцять тисяч гривень). Покупець сплатив обумовлену ціну, а продавець передав покупцеві ключі від об`єкта продажу та документи на домоволодіння.

Позивач зареєструвався у придбаній домобудівні та з того часу проживає там з родиною.

На підставі договору купівлі-продажу було проведено державну реєстрацію в Дзержинському бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис у реєстрову книгу №29 за реєстровим № 2665стр.121 від 30.10.1998 року та видано відповідне реєстраційне посвідчення. Також на підставі біржового контракту № 124/98 від 27.10.1998 був виданий технічний паспорт на зазначений будинок.

Позивач вважав, що його право власності на домобудівлю зареєстроване належним чином. Маючи намір продати це майно, позивач звернувся до нотаріуса за консультацією щодо порядку продажу об`єкта. Нотаріус повідомив йому, що чинні правила вчинення нотаріальних дій не відносять до правовстановлюючих документів договори купівлі-продажу, укладені на біржі.

Згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого 30.10.1998 «Бюро технічної інвентаризації» право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстраційний номер № 2665стр. 121, записано в реєстрову книгу №29 (а.с. 9)

Ім`я ОСОБА_1 КП «Бюро технічної інвентаризації» внесено до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.10).

Відповідно до статті 4 3акону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. № 1952-IV (вступив в дію з 01.01.2013 року) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Позивач постійно і відкрито користується домоволодінням, однак наявні перешкоди у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки біржовий контракт (договір купівлі-продажу) нотаріально не посвідчено.

На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_1 ґрунтує заявлені вимоги.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 27.10.1998 року біржового контракту (договору купівлі-продажу).

Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, на дату укладання позивачем ОСОБА_1 правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання біржового контракту (договору купівлі-продажу) є підтвердження факту проведення всіх розрахунків (сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору).

Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції від 16.08.2020 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 27.10.1998 виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права володіння та розпорядження належним домоволодінням, право власності не підлягає визнанню державним реєстратором.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству.

Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 124/98 від 27.10.1998 року було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, - приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 47ЦК України (у редакції 1963р.), ст.ст.16,220,319,328ЦК України, ст.ст.263-265,268,273,280,354ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву представника позивача - адвоката Рибалка Олени Сергіївни (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу домобудівлі дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу домобудівлі №124/98 від 27.10.1998, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 укладений на Горлівській універсальній товарній біржі «Лівіалія» між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя: