Справа № 165/1112/20 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/869/20 Категорія: Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Волиньвугілля"про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства "Волиньвугілля" на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ДП "Волиньвугілля" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював на посаді гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці ремонтно-відновлювальних робіт ВП «Шахта «Бужанка» ДП «Волиньвугілля» з 01.10.2018 року по 04.10.2019 року, 04.10.2019 року звільнено з роботи за ст.38 ч.3 КЗпП України згідно наказу №169/к від 04.10.2019 року. Позивач вказує, що станом на 04.10.2019 року відповідач не провів із ним остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням. Позивач зазначає, що заборгованість із заробітної плати становить 29371,23 грн., середньоденний заробіток становить 518,40 грн., за дні затримки розрахунку сума середнього заробітку становить 70502,40 грн.

Просить стягнути з відповідача ДП «Волиньвугілля» 29371,23 грн. заборгованості по заробітній платі та 70502,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04.10.2019 року по 16.04.2020 року, та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2020 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» в користь ОСОБА_1 29371,23 грн. заборгованої заробітної плати та 70502,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2019 року по 16.04.2020 року включно, всього: 99873, 63 гривень

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Волиньвугілля», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволені позову, залишивши без змін рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною третьою цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.10.2018 року працював гірником з ремонту гірничих виробок 4 розряду ВП «Шахта «Бужанка» ДП «Волиньвугілля». (а.с.8-9).

Із копії витягу з наказу №169/К від 04.10.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 04.10.2019 року звільнено з роботи гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці ремонтно-відновлювальних робіт ВП «Шахта «Бужанка» ДП «Волиньвугілля», за власним бажанням, в зв`язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку (а.с.10).

Із довідки ВП «Шахта Бужанка» ДП «Волиньвугілля» №359/7.2.4/01-19 68 від 08.04.2020 року вбачається, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 518,40 грн., заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 становить за 12.2019р. - 11.87 грн., за 02.2019р. - 134,91 грн., за 03.2019р. - 926,21 грн., за 05.2019р. - 71,00 грн., за 07.2019р. - 163,31 грн., за 08.2019р. - 163,31 грн., за 09.2019р. -1400,16 грн., 10.2019р. - 26290,65 грн., за 11.2019р. - 203,16 грн., за 12.2019р. - 6,65 грн., в тому числі вихідна допомога 26290,65 грн. (а.с.11).

Оскільки, з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги розрахунок наданий позивачем, щодо суми заборгованості, яка складається з заробітної плати та вихідної допомоги при звільненні та підставно стягнув 29371,23 гривень.

Стаття 44 КЗпП України визначає, що вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав. Однак підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша статті 9-1 КЗпП України). Іншими словами, оскільки законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, то більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір може бути встановлений, зокрема, у трудовому договорі.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у редакції, чинній на час звільнення позивачки, відносила до структури заробітної плати основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці (пункти 3.8 і 3.9 Інструкції).

Отже, вихідна допомога не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (пункт 34); від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 60)).

Стягуючу з відповідача 29371,23 гривень, суд першої інстанції зазначив що це розмір невиплаченої заробітної плати, однак як вбачається з довідки ДП «Волиньвугілля» заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 3080,58 гривень та 26290,65 гривень становить заборгованість по виплаті вихідної допомоги, яка не є тотожною з заробітною платою.

А тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, з зазначенням окремо стягнення заробітної плати та вихідної допомоги.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення 04.10.2019 року 29371,23 гривень сума, яка належала до виплати, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 04 жовтня 2019 року по 16 квітня 2020 року включно.

Згідно з розрахунком, проведеним позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 жовтня 2019 року по 16 квітня 2020 року становить 70502,40 грн ( а.с.5).

Задовольняючи позов в частині стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що остаточний розрахунок із позивачем не проведено на час звернення до суду, що не заперечувалось відповідачем, а відтак позивачем, з врахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача передбаченого ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.10.2019 року до 16 квітня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову, однак не погоджується з розміром середнього заробітку, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Приписами ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Є встановленим, що на день звільнення позивачу не проведено виплату всіх належних від підприємства сум.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильно висновку, що позивач на підставі статті 117 КЗпП України має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Враховуючи те, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 518,40 гривень то середній заробіток позивача за 134 робочих дні (з 05.10.2019 року (наказ про звільнення 04.10.2019 року по 16 квітня 2020 року, як зазначено самим позивачем часу затримки розрахунку становить 69438,80 гривень, а не 70502,40 гривень, як вважає позивач.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стягнутого судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що такий є завищений не відповідає вимогам справедливості та співмірності, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке ( пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що в користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 10000 грн.

До такого висновку суд дійшов враховуючи розмір простроченої заборгованості, яка становила 29371,23 гривень, період протягом якого не виплачено суму заборгованості, який становить 6 місяців, а також дії позивача, який звільнився з займаної посади, у зв`язку з несвоєчасною оплатою праці. Відтак розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10000 грн., суд апеляційної інстанції вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме наведеним критеріям.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає зміні.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 30 вересня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Волиньвугілля" задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2020 року змінити, виклавши перший та другий абзац резолютивної частини рішення в новій редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» (, адреса: вул. Луцька, 1, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400) в користь в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) 3080 (три тисячі вісімдесят) гривень 58 копійок - заборговану заробітну плати та 26290 (двадцять шість тисяч двісті дев`яносто) гривень 65 копійок - заборговану вихідної допомоги, 10000 (десять тисяч) гривень - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.10.2019 року по 16.04.2020 року включно, всього: 39371 (тридцять дев`ять тисяч триста сімдесят одну) гривню 23 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: