Справа № 326/811/20
Провадження № 2/326/239/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Приморськ

Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Бородай А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1 000 доларів США заборгованості згідно розписки від 21.03.2019, та 13,19 доларів США - 3 % річних за порушення грошового зобов`язання згідно розписки від 21.03.2019, а всього 1 013,19 доларів США; 2) стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що 21.03.2019 вона позичила відповідачу ОСОБА_2 1 000 доларів США, що підтверджується розпискою, яка написана нею власноруч. Згідно вказаної розписки, грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, які вона їй позичила, мали бути повернуті відповідачем 25.12.2019. Однак, до сьогоднішнього дня ОСОБА_2 не повернула позичені їй кошти. На неодноразові вимоги щодо повернення 1 000 доларів США, відповідач жодним чином не реагує. З огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Сума 3% річних від простроченої суми позики, що підлягає стягненню з відповідача, становить 13,19 доларів США. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача становить 1 013,19 доларів США.

В судове засідання сторони не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач повністю підтримує заявлені позовні вимоги з підстав, що визначені у позовній заяві (а.с.29-30,33); відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.34).

Тому суд може розглянути справу без участі сторін, і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами.

Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного.

21.03.2019 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США з терміном повернення позики 25.12.2019. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 21.03.2019 (а.с.6).

Згідно розрахунку, станом на 03.06.2020 розмір 3% річних від суми заборгованості в розмірі 1 000 доларів США становить 13,19 доларів США (а.с.7).

Строк повернення позики та правова природа отриманих ОСОБА_2 коштів як боргу встановлена у тексті розписки.

Доказів про погашення суми боргу, станом на час розгляду справи відповідач не надав.

В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Так судом встановлено, що 21.03.2019 ОСОБА_2 підписана розписка про отримання відповідачем від позивача у борг суми 1 000 доларів США, яку вона зобов`язується повернути 25.12.2019.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 21.03.2019, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач взагалі не виконав свої зобов`язання. В результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 1 000 доларів США. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики в розмірі 1 000 доларів США підлягають задоволенню.

Позивач просить про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми позики, які теж підлягають задоволенню згідно з ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 1 000 доларів США (сума боргу за договором позики) х 3% (річних) х 161 день (кількість днів затримки повернення боргу відповідачем з 26.12.2019 по 03.06.2020) : 366 днів = 13,19 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в сумі 840,80 грн. сплачений за подачу позовної заяви (а.с.1).

На підставі ст.ст. 192, 202, 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 141, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованість за договором позики від 21.03.2019 в сумі 1 013 (одна тисяча тринадцять) доларів 19 (дев`ятнадцять) центів США, яка складається з суми боргу - 1 000 (одна тисяча) доларів США та 3% річних в сумі 13 (тринадцять) доларів 19 (дев`ятнадцять) центів США та судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Копію рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Суддя: Д.О. Каряка

Згідно з оригіналом: суддя Д.О. Каряка

25.09.20