КОМПАНІЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 391/486/20
Провадження № 2/391/187/20
У Х В А Л А

29.09.2020селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області:

у складі головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Степанової Л.Г.,

розглянувши клопотання відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

29.09.2020 від відповідача до суду надійшла заява про надання часу на примирення, у зв`язку з бажанням зберегти сім`ю та бажанням мати для дитини рідних батьків, з позовними вимогами не погодився, позов не визнав, просив суд розглянути заяву без його участі.

29.09.2020 позивач направив на адресу суду заяву в якій просив суд задовольнити вимоги заяви про розірвання шлюбу, заперечила щодо можливості примиренння між нею та відповідачем, зазначила, що створила нову сім`ю, у якій у неї народилась спільна дитина. З відповідачем не спілкується майже два роки, та між ними склались стосунки, які шкодять їй та її дітям.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, 1. Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд справа №442/6319/16-ц,/ постанова від 30.05.2019/

Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, оскільки протягом двох років проживають окремо та з дня відкриття провадження по справі по день судового засідання відповідачем не вживались заходи щодо примирення між подружжям. Заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст.24 Сімейного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 11 СК України, ст.ст. 258-260, 268, 353-354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення сторін відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Суддя: В.Червонописький