справа № 761/7028/19
головуючий у суді І інстанції Мальцев Д.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

Суддів Приходька К.П., Журби С.О.

за участі секретаря судового засідання Костецької М. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року у справі за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління, Будинкоуправління №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач Київське квартирно-експлуатаційне управління, Будинкоуправління №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку, а саме з кімнати АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.

На обґрунтування позовних вимог вказували, що будинок АДРЕСА_1 має статус гуртожитку та відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України та відповідно до Акта приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка, перебуває на балансі Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України і обліковується в Київському КЕУ.

При цьому, станом на день звернення до суду з позовом в кімнаті НОМЕР_3 квартири НОМЕР_1 гуртожитку проживають ОСОБА_3 та його матір ОСОБА_2 .

Зазначали, що відповідачі безпідставно користуються вищевказаною кімнатою, оскільки згідно з листом начальника Київського КЕУ № 303/25/6-1141 від 11.10.2006 року, адресованого начальнику Будинкоуправління № 12 Київського КЕУ Міністерства оборони України, на виконання протокольного рішення від 07.08.2006 року, прийнятого на особистому прийомі громадян з особистих питань першим заступником міністра оборони України Поляковим Л.І. , вказану кімнату було надано старшому лейтенанту ОСОБА_1 та його матері на період навчання на курсах по вивченню англійської мови при посольстві Великобританії в Україні.

Вказували, що відповідно до корінця ордера на жиле приміщення № 019066 від 27 лютого 2018 року, виданого Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією, ОСОБА_1 отримав ордер на право зайняття жилого приміщення разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 жилою площею 35,30 кв.м, яке складається із двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року у задоволенні позову Київського квартирно-експлуатаційного управління, Будинкоуправління №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Київське квартирно-експлуатаційне управління подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.04.2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувало, що рішення суду першої інстанції є помилковим, оскільки відповідач забезпечений іншим житлом за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України, а саме, 2-х кімнатною постійною квартирою у м. Києві, яку він отримав на підставі ордеру на право зайняття жилого приміщення, тому його проживання у гуртожитку є безпідставним.

Вказувало, що отримання жилого приміщення для постійного проживання є безумовною підставою виникнення у відповідачів обов`язку звільнити займане ними жиле приміщення в гуртожитку, яке відповідачі ігнорують та не виконують. Окрім того, відповідачі мають заборгованість по сплаті комунальних послуг.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не подано.

В судовому засіданні представник Київського квартирно-експлуатаційного управління - Сулима І.В. підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання та не повідомили суд про наявність поважних причин для відкладення розгляду справи, на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі тривалий час користуються цим житлом, а доводи сторони позивачів про те, що відповідачі забезпечені іншим житлом, не підтверджуються матеріалами справи.

Також суд керувався тим, що виселення відповідачів буде суперечити положенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, оскільки відповідачі постійно проживають і зареєстровані там тривалий час.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі проживають у кімнаті АДРЕСА_1 , який має статус гуртожитку та відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України.

Відповідно до Акта приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка, затвердженого начальником Головного КЕУ ЗСУ від 31 березня 2017 року, указаний будинок перебуває на балансі Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України і обліковується в Київському КЕУ (позивачів).

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідачі були заселені до спірного приміщення згідно з листом начальника Київського КЕУ №303/25/6-1141 від 11 жовтня 2006 року, адресованого начальнику Будинкоуправління №12 Київського КЕУ Міністерства оборони України, на виконання протокольного рішення від 07 серпня 2006 року, прийнятого на особистому прийомі громадян з особистих питань першим заступником Міністра оборони України на період навчання на курсах по вивченню англійської мови при посольстві Великобританії в України.

На підставі листа Київського КЕУ №303/25/6-686 від 21 травня 2008 року, ОСОБА_1 зареєстровано з 29 травня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі листа Київського КЕУ №303/25/6-881 від 07 липня 2008 року, ОСОБА_2 зареєстровано з 12 серпня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про перевірку житлових умов від 25 жовтня 2017 року, відповідачі проживають у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №109/05/50-11605 від 20 грудня 2018 року, відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі проживають в спірній кімнаті незаконно єбезпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для виселення відповідачів, оскільки відповідачам надано постійне житло за адресою: АДРЕСА_4 є також безпідставними, оскільки указані обставини є недоведеними.

Конституція України у частині третій статті 47 проголошує, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням заступника Міністра оборони України №303/4/446 від 06 грудня 2016 року, погоджено розглянути питання забезпечення ОСОБА_1 двохкімнатною квартирою для постійного проживання після надходження на розподіл до гарнізону м. Київ житла по АДРЕСА_6 .

Рішенням Міністра оборони України №12485/з/2 від 19 серпня 2017 року, запропоновано розподілити сім`ї інваліда війни І групи ОСОБА_1 - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 (на 3-му поверсі).

Відповідно до витягу із протоколу засідання житлової комісії Київського КЕУ №8 від 26 жовтня 2017 року, погоджено надання постійного житла старшому лейтенанту у відставці, що має посвідчення інваліда війни І групи, ОСОБА_1 постійної двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 на склад сім`ї 2 особи: він, мати - ОСОБА_2 , 1949 р.н., зі зняттям з квартирного обліку у гарнізоні м. Київ.

Відповідно до ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, містких, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством, на території району, міста, району в місті, належить, зокрема, право: здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення.

Таким чином, відповідно до витягу із розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №120 від 23 лютого 2018 року, затверджено список розподілу та надання житлової площі від 01 лютого 2018 року військовослужбовцю гарнізону м. Києва ОСОБА_1 двохкімнатної квартири АДРЕСА_4 , на родину з двох осіб: він, мати - ОСОБА_2 , із зняттям з квартирного обліку. Відповідно до тексту цього розпорядження, ОСОБА_1 , військовослужбовець у відставці, на квартирному обліку перебуває з 2005 року на загальних підставах, з 2006 року в пільгових списках позачергового отримання житлової площі по категорії «інваліди війни 1 групи», проживає в гуртожитку на АДРЕСА_1 родиною з двох осіб (він, мати).

Відповідно до корінця ордера на жиле приміщення НОМЕР_2 від 27 лютого 2018 року, виданого Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією, ОСОБА_1 з сім`єю із двох осіб, а саме з матір`ю - ОСОБА_2 , отримали ордер на право зайняття жилого приміщення жилою площею 35,30 кв. м, яке складається із двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно із ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Правила, які регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов*, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, визначені у Постанові ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (далі - Правила).

Відповідно до п. 64 Правил (у редакції, чинній на час розгляду справи та на час виникнення правовідносин) громадяни (в тому числі тимчасово відсутні), відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності).

У надане жиле приміщення переселяються члени сім`ї, які включені в ордер і дали письмове зобов`язання про переселення в це приміщення, що передбачено у п. 66 Правил.

Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Однак при наявності поважних причин пропуску 30-денного строку він може бути продовжений виконкомом органу місцевого самоврядування, що його видав.

Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім`ї, зазначені в ордері.

Відповідно до п. 72 Правил (у чинній на час розгляду справи та на час виникнення правовідносин редакції) при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що відповідачі використали своє право на вселення в надане їм постійне житло, немає доказів того, що ордер був зданий до житлово-експлуатаційної організації, а також, що у паспортах відповідачів наявна відмітка про виписку з попереднього місця проживання.

Отже, доводи апеляційної скаргипро те, що відповідач отримав даний ордер 27 лютого 2018 року, а тому забезпечений постійним житлом з фонду Міністерства оборони України, а саме, двохкімнатною квартирою АДРЕСА_4 колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачі використали своє право на вселення до зазначеної квартири протягом 30-денного строку чинності ордера.

Також позивач не спростовує того, що відповідачі зареєстровані та проживають в гуртожитку на час розгляду цієї справи в суді.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2020 року.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба