Справа № 439/1826/19 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/937/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.06.2015 року у розмірі 18030 грн. 72 коп., з яких станом на 14.11.2019 року: 4644 грн. 01 коп. - заборгованість за кредитом; 3777 грн. 89 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 8753 грн. 76 коп. - заборгованість за пенею; 855 грн. 06 коп. - штраф.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеної з відповідачем 02.06.2015 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - генеральна угода), відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4644 грн. 01 коп. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, який зобов`язувалась погашати шляхом внесення щомісячних платежів до «25» числа кожного місяця, однак, допустила порушення виконання своїх зобов`язань, а тому банк пред`явив вимогу про дострокове стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за користування кредитними коштами та штрафу відповідно до пункту 2.2 генеральної угоди, а також пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Також позивач зазначав, що відповідач своїм підписом у заяві підтвердила згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами і правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями про договір приєднання, передбаченими ч.1 ст.634 ЦК України.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що заборгованість відповідача виникла саме на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, в якій чітко зазначені усі умови кредитування, в тому числі щодо суми кредиту, строку кредитування, а також сплати процентів та штрафів, розміру та порядку внесення щомісячних платежів на погашення кредиту.

Вважає висновки суду про неотримання відповідачем кредитної картки за умовами генеральної угоди помилковими, що підтверджується випискою по рахунку відповідача та довідкою банку про видані відповідачу кредитні картки.

Звертає увагу, що випискою по рахунку підтверджується не тільки факт отримання відповідачем кредитної картки, а й часткове погашення відповідачем існуючої заборгованості за кредитним договором.

Також просить врахувати, що право банку на стягнення пені закріплене у п.2.8 Генеральної угоди, якою передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та Правилах, за кожен день прострочення.

Наголошує, що в порушення умов підписаного відповідачем договору, суд безпідставно відмовив у стягненні кредиту (фактично отриманих кредитних коштів), процентів, штрафу та пені, чим грубо порушив норми матеріального права.

25.05.2020 року відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому повністю погоджується із висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору і звертає увагу, що виписку по рахунку та довідку про видані кредитні картки позивач до суду першої інстанції не подавав, а тому такі не повинні враховуватись апеляційним судом, як докази у справі.

В свою чергу, позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що 4644 грн. 01 коп. це є фактична сума заборгованості, яка існувала на день підписання Генеральної угоди, і сума забезпечення заборгованості в розмірі 300 грн., внесена на виконання п.1.2 Генеральної угоди, а тому, особисто підписавши цю угоду, відповідач визнала наявність вказаної заборгованості і доказів на її погашення до суду не надала.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.09.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 25.09.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.01.2013 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву на отримання кредитного ліміту за Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.9).

02.06.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN8039 від 21.01.2013 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.10,57).

У пункті 1 Генеральної угоди, який стосується реструктуризації заборгованості за кредитним договором №SAMDN8039 від 21.01.2013 року, сторони погодили: зменшити розмір заборгованості, яка виникла з моменту надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 213 грн. 18 коп., комісію на 151 грн. 82 коп. та штраф на 490 грн. 06 коп., та визначити, що заборгованість за цим кредитним договором з дати підписання Генеральної угоди складає 4944 грн. 01 коп., термін остаточного погашення якої є 30.06.2018 року.

Пунктом 1.2 Генеральної угоди передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, позичальник зобов`язується в день підписання генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку в розмірі 300 грн. для списання вказаної суми в рахунок погашення заборгованості.

В результаті сплати відповідачем платежу в розмірі 300 грн., реструктуризована заборгованість за кредитним договором становила 4644 грн. 01 коп.

Таким чином, у пункті 2.1 Генеральної угоди, сторони погодили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 4644 грн. 01 коп. строком на 36 місяців, з 02.06.2015 року по 30.06.2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в розмірі 4644 грн. 01 коп., а позичальник зобов`язується повернути кредит зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% в місяць (18% річних) на суму заборгованості по кредиту та інших платежів у строки, вказані в заяві, Умовах та правилах.

Цим пунктом Генеральної угоди передбачено, що починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 168 грн. 48 коп. для погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником встановлених строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день (наявності простроченої заборгованості), позичальник сплачує банку штраф у розмірі 855 грн. 06 коп.

Пунктом 2.9 Генеральної угоди визначено, що процентна ставка по кредиту може змінюватись в залежності від зміни облікової ставки НБУ та в інших випадках, передбачених Умовами і правилами.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з оляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (Справа №444/9519/12, Провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

З урахуванням наведених вище норм закону та правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, колегія суддів звертає увагу, що в генеральній угоді, підписаній відповідачем, чітко викладені умови, на яких вона укладається, зокрема, в цій угоді зазначено, що вона укладається для реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 21.01.2013 року і що тіло кредиту за цією угодою в розмірі 4644 грн. 01 коп., власне, і складається із залишку заборгованості за кредитним договором від 21.01.2013 року, а прощена боржнику внаслідок реструктуризації заборгованості за вказаним кредитним договором від 21.01.2013 року заборгованість по процентах (213,18 грн.), комісії (151,82 грн.) та штрафу (490,06 грн.) в розмірі 855 грн. 06 коп. (213,18 грн.+ 151,82 грн.+ 490,06 грн.=855,06 грн.) - записана і погоджена сторонами генеральної угоди, як підстава відповідальності за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання за цією угодою, у виді штрафу в розмірі 855 грн. 06 коп. (п.2.2 угоди), а відтак, за відсутності доказів про погашення кредиту у встановленому цією угодою порядку, шляхом внесення щомісячних платежів у встановлені строки, банк має право вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 4644 грн. 01 коп., нарахованих процентів, але лише в межах строку дії договору з 02.06.2015 року по 30.06.2018 року (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18), що згідно розрахунку становить 2609 грн. 93 коп., та штрафу в розмірі 855 грн. 06 коп., оскільки всі ці три складові частини заборгованості передбачені Генеральною угодою.

Що ж стосується пені, то її розмір у п.2.8 Генеральної угоди чітко не визначений, а відсилає до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які в силу наведених вище норм та правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року, не можна вважати частиною договору.

Таким чином, підписавши генеральну угоду, відповідач визнала існування заборгованості за кредитним договором від 21.01.2013 року у розмірі 4644 грн. 01 коп. та зобов`язалась її погасити, шляхом реструктуризації заборгованості, на нових умовах, які викладені в цій генеральній угоді, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 4644 грн. 01 коп., процентів, нарахованих за період з 02.06.2015 року по 30.06.2018 року, в розмірі 2609 грн. 93 коп. та штрафу в розмірі 855 грн. 06 коп., є такими, що підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, наведених вище норм матеріального права не врахував і не дав належної правової оцінки дослідженим у судовому засіданні доказам, що призвело до неправильного встановлення фактичних обставин справи та помилкових висновків суду по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, - лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 02.06.2015 року у розмірі 8109 грн., з яких: 4644 грн. 01 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2609 грн. 93 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 855 грн. 06 коп. - штраф.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог (45%), у розмірі 2161 грн. 13 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.06.2015 року у розмірі 8109 гривень, з яких: 4644 гривень 01 копійка - заборгованість за тілом кредиту; 2609 гривень 93 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 855 гривень 06 копійок - штраф.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2161 гривень 13 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.