Справа № 444/3159/19
Провадження № 2/444/329/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Туринківської сільської ради Жовківського району, треті особи: приватний нотаріус Жовківського районного нотаріального округу Кобзар Любов Вікторівна, Жовківська районна державна адміністрація Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно та визнання права, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду із вищевказаною позовною заявою. Просять визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на середню земельну частку (пай) на території Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області розміром 1,09 умовних кадастрових гектарів.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликаються на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 . ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були подружжям, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. ОСОБА_1 являється сином померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 . ОСОБА_6 являвся сином ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишилося наступне майно: 3/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що стверджується рішенням виконавчого комітету Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 28.09.2018р. № 40 та свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 31.12.1987 р.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося наступне спадкове майно: земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №158897 виданим 28.05.1993 р. на ім`я ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 проживав зі своєю дружиною ОСОБА_5 до дати її смерті і вели спільне господарство. ОСОБА_1 проживав зі своїм батьком до дати його смерті і вели спільне господарство. ОСОБА_1 проживав разом з своїм сином ОСОБА_6 до дня його смерті і вели спільне господарство.

ОСОБА_6 заповіту в Туринківській сільській раді не складав. ОСОБА_4 заповіту в Туринківській сільській раді не складав. ОСОБА_5 заповіту в Туринківській сільській раді не складала.

Коли ОСОБА_7 звернувся до нотаріальної контори, то нотаріус постановою відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у його батьків та сина відсутнє належним чином зареєстроване право власності на 3/6 частини згаданого вище будинковолодіння.

Станом на 15.04.1991 року відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 особовий рахунок 315 Туринківської сільської ради у колгоспному дворі в АДРЕСА_1 значилися наступні члени господарства: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , мають право на 1/6 частину згаданого вище будинку кожен.

Оскільки ОСОБА_1 проживав разом з своїм батьком та сином до дати їх смерті, його батько ОСОБА_4 спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив після смерті ОСОБА_5 , то є таким, що спадщину прийняв, а тому, на дату подання позовної заяви має право 4/6 частини згаданого вище будинку.

Також він звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на середню земельну частку (пай), однак нотаріус в письмовій формі йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки наданий ним сертифікат не відповідає закону.

Тоді він звернувся до Жовківської РДА про видачу йому нового сертифікату на ім`я ОСОБА_4 , однак йому також було відмовлено. ОСОБА_3 зверталася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію за нею права власності на частку в колгоспному дворі в АДРЕСА_1 , однак реєстратор їй відмовила через відсутність у чинному законодавстві поняття колгоспний двір. У зв`язку із вищенаведеним, просять задоволити позов.

Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять такі задоволити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечують проти задоволення позову.

Представники третіх осіб у підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Не заперечують проти задоволення позову.

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, фактично визнав їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були подружжям, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 2 від 06.09.2008 року.

ОСОБА_1 являється сином померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про його народження серія НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про його смерть серія НОМЕР_4 .

ОСОБА_6 являвся сином ОСОБА_1 , що стверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_5 .

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишилося наступне майно: 3/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що стверджується рішенням виконавчого комітету Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 28.09.2018р. № 40 та свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 31.12.1987 р.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося наступне спадкове майно, а саме: земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 158897 виданим 28.05.1993р на ім`я ОСОБА_4 .

З довідки виданої Туринківською сільською радою від 18.03.2019 р. № 625 вбачається, що ОСОБА_4 проживав зі своєю дружиною ОСОБА_5 до дня її смерті і вели спільне господарство.

Довідкою Туринківської сільської ради від 06.09.2018 року № 1535 стверджується, що ОСОБА_1 проживав зі своїм батьком до дня його смерті і вели спільне господарство.

З довідки Туринківської сільської ради від 18.03.2019 року № 622 вбачається, що ОСОБА_1 проживав разом з своїм сином ОСОБА_6 до дня його смерті і вели спільне господарство.

Довідкою Туринківської сільської ради від 18.03.2019 року № 623 стверджується, що заповіт від імені ОСОБА_6 у сільській раді не посвідчувався.

Довідкою Туринківської сільської ради від 06.09.2018 року № 1536 стверджується, що заповіт від імені ОСОБА_4 у сільській раді не посвідчувався.

Довідкою Туринківської сільської ради від 18.03.2019 року № 623 стверджується, що заповіт від імені ОСОБА_5 в сільській раді не посвідчувався.

Із постанови приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що не подані правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок.

У його батьків та сина відсутнє належним чином зареєстроване право власності на згадене вище будинковолодіння.

З пояснень позивача ОСОБА_1 , інших спадкоємців крім позивача у його батьків та сина не було.

ОСОБА_3 подала заяву про відмову від спадщини після смерті свого сина ОСОБА_6 , що підтверджується заявою в нотаріальну контору від 22.03.2019 року.

Станом на 15.04.1991 року відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 особовий рахунок 315 Туринківської сільської ради у колгоспному дворі в АДРЕСА_1 значилися наступні члени господарства: ОСОБА_4 (голова домогосподарства), ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином, всі вищеперелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах.

Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р., до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

Відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах. По кожному господарству в сільських радах велися погосподарські книги.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності у громадян. Отже, право власності колгоспного двору, головою якого значився ОСОБА_4 , було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства.

Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , мають право на 1/6 частину згаданого вище будинку кожен.

Оскільки, ОСОБА_1 проживав разом з своїм батьком та сином до дати їх смерті, а його батько ОСОБА_4 спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив після смерті ОСОБА_5 , то є таким, що спадщину прийняв, тому на дату подання позову маю право загалом на 4/6 частини згаданого вище будинку.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на середню земельну частку (пай), однак нотаріус в письмовій формі йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки наданий сертифікат не відповідає закону.

З копії сертифікату про право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ№ 158897 вбачається, що такий видано ОСОБА_4 , який мешкає в с. Туринка Жовківського району Львівської області, в тому, що на підставі рішення Туринківської Ради народних депутатів від 27.01.1994 року йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 1,09 га. без контурного визначення меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Туринківської сільської ради народних депутатів. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 12.04.2019 року, становить 30160,91 грн.

Позивач звертався до Жовківської РДА про видачу нового сертифікату на ім`я ОСОБА_4 , однак йому також було відмовлено. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1995 р. №801 не передбачено видачу сертифікату нового зразка на ім`я померлого.

Відповідно до ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а від так судом встановлено, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікат на ім`я спадкодавця нового зразка, оскільки він помер, а тому втратив цивільну правоздатність та дієздатність.

Дану позицію підтверджено листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.№ 24-754/0/4-13, відповідно до якого, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну часку пай в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті,

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_3 зверталася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію за нею права власності на частку в колгоспному дворі АДРЕСА_1 , однак реєстратор їй відмовила через відсутність у чинному законодавстві поняття колгоспний двір.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 змушені звернутися до суду з позовом про визнання за ними права на частку в колгоспному дворі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

З врахуванням того, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, а також з врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивачів підлягає захисту в судому порядку і у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на середню земельну частку (пай) на території Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області розміром 1,09 умовних кадастрових гектарів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ясиновський Р. Б.