КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/1372/18 головуючий у суді І інстанції: Карабаза Н.Ф.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської областівід 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та ОСОБА_3 05.06.2015 року укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С.. З моменту здачі в експлуатацію будинку по АДРЕСА_1 замовником будівництва не виконанні обов`язки передбачені ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що спричинило завдання збитків позивачу як власнику квартири АДРЕСА_3 в цьому будинку. Відповідно до інформації розміщеній на офіційному веб-сайті ДАБІ України замовником будівництва багатоквартирного будинку в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . Вважає, що завдані ОСОБА_1 збитки необхідно стягнути з замовника будівництва ОСОБА_2 у зв`язку з наступним. Щодо обов`язків ОСОБА_2 як замовника будівництва, які не були виконані належним чином. Таким чином, ОСОБА_2 як замовником будівництва не було виконано обов`язки передбачені ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не підключено до інженерних мереж зданий в травні 2014 року в експлуатацію багатоквартирний будинок в АДРЕСА_1 . Вказує, що вона придбала квартиру АДРЕСА_4 . У зв`язку з невиконаними відповідачем обов`язків передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме відсутністю підключення комунальних мереж та електропостачання, всередині будинку відсутнє опалення та внутрішня електромережа - сталося так, що з 05.06.2015 року, позивач не зміг використовувати за призначенням свою квартиру - проживати, або здавати в оренду. З 05.06.2015 року по дату подання позову пройшло 32 місяці. Ціна середньозваженої оренди однокімнатної квартири площею 42,4 м2, в м. Ірпінь 200 доларів США на місяць. Розрахунок упущеної вигоди від оренди: 200 дол. США* 32 місяці = 6400 дол. США, що на момент подачі заяви - 23.02.2018 року, за курсом НБУ становить - 27,0718 грн/1 долар США, 6400 * 27,0718 = 173 259,52 грн.. Отже, ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 збитків (упущена вигода від можливої оренди квартири) на загальну суму 173259,52 грн.. Просить стягнути з відповідача на її користь 173259,52 грн. збитків (упущена вигода від можливої оренди квартири), стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Не погодившись із вказаними судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що протиправною бездіяльністю відповідача було не виконання ним як замовником будівництва обов`язків ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та не підключення до інженерних мереж до багатоквартирного будинку. Зазначає, що між завданими їй збитками та бездіяльністю ОСОБА_2 щодо невиконання ним як замовником будівництва обов`язків передбачених ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" наявний причинно-наслідковий зв`язок, адже якщо забудовник під час будівництва не підключить побудований багатоквартирний будинок до інженерних мереж, власники житлових та не житлових приміщень використовувати своє нерухоме майно за призначенням не зможуть.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що посилання позивача про наявність правових підстав для стягнення на її користь збитків у вигляді недотриманого прибутку в розмірі 173259,52 грн. є помилковими, оскільки як підтвердила у судовому засідання позивач, вона не мала наміру здавати в оренду квартиру, сама не займається підприємницькою діяльністю. Також, в матеріалах справи відсутні докази наміру здавати в оренду квартиру. Тому, суд зазначив, що позивачем не доведено, що діями відповідача, останній була спричинена матеріальна шкода, яка відповідно до вимог ст.22 ЦК України є упущеною вигодою.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно дост. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків повинне мати місце у разі наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Відповідно до ч. 1 ст.623ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він реально і обґрунтовано розраховував, і який би точно отримав у разі належного виконання боржником зобов`язання.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Аналогічні висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 03.08.2018 року по справі № 923/700/17, Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12, у Постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №921/377/14-г/7.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. 05.06.2015 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Згідно п. 5 вказаного договору, відчужувана квартира візуально оглянута покупцем до посвідчення даного договору і знаходиться у стані, який повністю придатний для використання її за цільовим призначенням, недоліків та дефектів не має.

Згідно відповіді приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на адвокатський запит вих. №11/200/4017 від 04.06.2018 року, по наявній у Товаристві інформації по запитуваній адресі: АДРЕСА_1 укладено договір про користування електричною енергією між ПрАТ «Київобленерго» та власником будинку.

Згідно відповіді КП «Ірпіньводоканал» від 04.06.2018 року на адвокатський запит, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , до центральних мереж водопостачання та водовідведення не приєднаний.

Згідно звіту про оцінку майна-квартири АДРЕСА_1 , вартість усередненої орендної плати за об`єкт оцінки житлового приміщення - однокімнатної квартири станом на 09 липня 2018року становить 5302,00грн..

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено факту спричинення збитків, та їх реальність, обґрунтування їх розміру та безпосереднього причинного зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розміру відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що протиправною бездіяльністю відповідача було не виконання ним як замовником будівництва обов`язків ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та не підключення до інженерних мереж до багатоквартирного будинку, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивач не надав жодного належного, допустимого та достовірного доказу про те, що між сторонами виникли правовідносини із замовлення будівництва та внаслідок бездіяльності відповідача, позивачу заподіяно збитків, з урахуванням того, що позивач мала намір здавати квартиру в оренду.

Доводи апеляційної скарги про те, між завданими їй збитками та бездіяльністю ОСОБА_2 щодо невиконання ним як замовником будівництва обов`язків передбачених ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" наявний причинно-наслідковий зв`язок, адже якщо забудовник під час будівництва не підключить побудований багатоквартирний будинок до інженерних мереж, власники житлових та не житлових приміщень використовувати своє нерухоме майно за призначенням не зможуть, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки розмір упущеної вигоди та період її заподіяння не доведений позивачем належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 22, 623 ЦК України та ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської областівід 15 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «01» жовтня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова О.І. Сліпченко