Дата документу 23.03.2020 Справа № 336/2241/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2241/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/807/20 Галущенко Ю.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держпродспоживслужби Запорізької області, Інспекція з питань у справах захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживача та повернення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ТОВ «АВТО ПРОСТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Інспекція з питань у справах захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживача та повернення коштів, посилаючись на те, що 31.10.2016 року між ним та ТОВ «АВТОПРОСТО» було укладено договір № 721544 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля ZAZ SENS) через систему «АВТО ТАК».

Зазначає, що ним на користь відповідача було сплачено вступний внесок та щомісячні внески на загальну суму 83 332 грн. 57 коп.

За умовами договору його предметом є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля ZAZ SENS через систему «АВТО ТАК».

Вказує, що відповідачем йому було запропоновано змінити автомобіль на Lanos Cargo, на що він відмовився та звернувся 14.11.2018 року з листом-вимогою про розірвання договору та повернення сплачених коштів, який відповідач не задовольнив.

Вважає умови договору несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, як споживача, містять жорсткі обов`язки для споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору.

Крім того, вважає, що договір про надання фінансової послуги не відповідає вимогам чинного законодавства України, грубо порушує його права як споживача, оскільки діяльність відповідача вводить його в оману та є елементом нечесної підприємницької практики, а тому договір є нікчемним із застосуванням правових наслідків нікчемності правочину.

Також вказує, що на підставі вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» йому завдано моральну шкоду, які він оцінює в розмірі 5000 грн. 00 коп., яка заподіяна йому бездіяльністю відповідача.

Крім того, ним понесені судові витрати по справі, оскільки він вимушений був звернутися за допомогою до фахівця у галузі права та сплачувати судовий збір.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачені у якості щомісячних внесків за договором № 721544 від 31.10.2016 року кошти у розмірі 83 332,57 грн., стягнути моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та понесені судові витрат (судовий збір, витрати на правову допомогу) у розмірі 14 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2019 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держпродспоживслужби Запорізькій області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2019 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи та надані докази по справі. Залишилось поза увагою суду, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, за яким товариство користується коштами споживача, а сам споживач взагалі не має ніяких прав. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На зазначену апеляційну скаргу представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» - Нагорний А.Є. подав відзив за змістом якого повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та наголошує, що відповідно до п. 7.1 ст. 7 Розділу ІІ Договору споживач зберігає право обрати інший автомобіль, навіть після проведення процедури заміни. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. При цьому повністю підтримує висновки суду першої інстанції та вважає Що жоводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що умови договору та додатки до нього призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не відповідають умовам ринку, обраному порядку придбання автомобіля, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 31 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 721544 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, відповідно до умов розділу 1 ст. 1 якого, предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Договір укладається шляхом його підписання та підписанням додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору. «АВТО ПРОСТО» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АвтоТак. «АВТО ПРОСТО» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених договором про адміністрування.

Відповідно до умов Додатку № 1 до договору № 721544 позивачем погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб «ZAZ Sens» вартістю 152 750,00 грн.

Відповідно до умов Додатку №1 до договору № 721544 позивача зобов`язано сплатити винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи у % + ПДВ у розмірі 5 499,00 грн., періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячна винагорода - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ.

Відповідно до умов додатку №2 до договору № 721544 позивача, як учасника, зобов`язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу.

31 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Сервіс» був укладений договір доручення, відповідно до умов п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, повірений зобов`язується вчинити визначені договором дії від імені довірителя.

Відповідно до умов п. 2.1. договору доручення передбачено, що між довірителем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групах через систему АвтоТак № 721544 від 31.10.2016 року. Умовами договору про адміністрування передбачений обов`язок довірителя по сплаті на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» винагороди у розмірі 5 499,00 грн., що визначена у договорі про адміністрування, як винагорода за послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО», пов`язані з включенням договору про адміністрування до системи АвтоТак та формуванням групи.

Відповідно до умов п. 2.3. договору доручення шляхом укладення цього договору довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО», отриману повіреним від довірителя за цим договором.

Копіями квитанцій, долучених до матеріалів справи, підтверджується, що на виконання умов договору позивач сплатив на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» - періодичні платежі із щомісячною винагородою в сумі 83 332,57 грн.

Пунктом 19.2 ст.19 Договору підтверджується, що підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Тобто, підписавши зазначений договір, позивач погодився зі всіма його умовами.

Таким чином, позивачу ще до підписання зазначеного вище Договору була доведена вичерпна інформація про послуги, що надаються відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції також встановлено, що підпис позивача в договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту: «Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО» , проінформований про всі можливі витрати у зв`язку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов`язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх вигідними для себе.»

Зазначене свідчить про обізнаності позивача, як відносно предмету Договору, так і щодо його прав та обов`язків за договором.

Крім того, відповідно до п. 12.1.5 ст. 12 Договору, якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування.

Доказів подання такої заяви про розірвання Договору згідно п.12.1.5 ст. 12 Договору позивачем не надано.

Порядок розірвання Договору, закріплений у ст. 12 Договору, відповідно до п. 12.1 якого учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що має повідомити «АВТО ПРОСТО» у письмовій формі. В строк, встановлений чинним законодавством, «АВТО ПРОСТО» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених в цій статті».

В матеріалах справи міститься лист-вимога позивача, адресована відповідачу, без підпису та дати з відміткою «копія» у місці для підпису, в якому зазначено про бажання позивача щодо одностороннього розірвання Договору з посиланням на те, що таке право надано йому ст. 12.3 Договору. Крім того, у вказаному листі міститься вимога повернути кошти, сплачені за наслідками укладання Договору.

Однак, ніяких доказів того, що даний лист-вимога направлялася на адресу відповідача, позивачем суду не надано, а копія тексту нібито у відповідь на вказану заяву взагалі не містить будь-якої ознаки, яка б дозволила суду ідентифікувати її як документ, складений відповідачем.

Крім того, Договір взагалі не містить статті 12.3.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В уточненій позовній заяві позивач з посиланням на вимоги статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 215 ЦК України зазначає про те, що Договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Таким чином, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по - третє, умови завдають шкоди споживачеві.

Обставин, які б свідчили про порушення прав Позивача як споживача послуг, а також застосування відповідачем нечесної підприємницької практики, яка призвела б до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, судом першої інстанції не встановлено, а позивачем відповідних доказів не надано.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір та умови програми «АвтоТак» за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п. 111 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми боргу, з проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури; за двома договорами передбачено залучення коштів фізичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» має ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 2239 від 15 вересня 2015 року. 19 січня 2012 року ТОВ «Авто Просто» було зареєстровано як фінансову установу.

Крім того, позивач посилався на те, що він уклав договір під впливом обману, оскільки до нього було застосовано нечесну підприємницьку діяльність, при укладанні оспорюваного договору йому була надана не чітка та неправдива інформація по договору, що суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Однак, як вже зазначалось вище позивач добровільно виявив бажання скористатися послугами відповідача та укласти договір.

Виходячи з наведеного, колегія погоджується з висновком суду, що позивач не довів, що умови договору та додатки до нього призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не відповідають умовам ринку, обраному порядку придбання автомобіля, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України, а тому ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, у тому числі і у стягненні моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, а саме, щодо недійсності правочину, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 23 березня 2020 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко