Справа № 279/830/20
провадження № 2/279/873/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Коваленко В.П.

за участю секретаря Комарової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коростень цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації , спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Короленко О.Л. звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, його ділову репутацію інформацію, поширену відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6,ІНФОРМАЦІЯ_7 в соціальній інтернет мережі Фейсбук про те, що він присвоює чуже майно, рейдерським шляхом захватив нерухомість відповідачки, в усній формі залякував та погрожував її, причетний до незаконного відібрання земельних ділянок у с. Полісся разом із сільським головою та ОСОБА_3 , надав неправдиве викопіювання та інформацію про відсутність майна ОСОБА_2 на земельній ділянці, що передавалась ОСОБА_4 , а також зобов`язати відповідачку спростувати вказану інформацію . Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду в сумі 300000 гривень та покласти на відповідачку судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що в період часу з ІНФОРМАЦІЯ_2 по ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідачкою ОСОБА_2 на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук за веб-адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 було опубліковано низку дописів, у яких розповсюджено відносно позивача недостовірну інформацію про те, що батько позивача працює в громаді с. Ушомир Коростенського району, а тому між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 склалися особливо дружні відносини, про те,що у неї рейдерським шляхом захопили її власне майно, що ОСОБА_1 надає дані про те, що на спірній земельній ділянці відсутнє будь-яке майно: « Ах да, забыла сказать его отец работает в громаде Ушомира ОСОБА_7 , секретарем земельного отдела, поэтому у депутата ОСОБА_5 , ОСОБА_6 и земельника Коростенского района ОСОБА_8 «Особая дружба». Только им разрешено забирать и присваивать чужое имущество.» « не так давно у меня рейдерским путем захватили мою недвижимость.» «Скажу вам более, все было бы ничего, если бы не пошли угрозы. Сначала они пытались со мной договориться , непосредственно ОСОБА_1 , который есть земельником. Потом они пытались закрыть мне рот, чтобы я не писала статьи в интернете и так далее. А вот не так давно он мне лично угрожал, в устной форме сказал ,что ударит меня и спалит если я не заткнусь. Поэтому если что-нибудь случится со мной или моими близкими я называю еще раз - в этом конфликте взяли участие: … ОСОБА_1 ».; « В прошлую пятницу в Ушомирской громаде состоялась сессия., « два тижні тому я звернулась до Державного Геокадастру України з проханням розібратися і допогти мені. У зверненні я пояснювала, що на земельній ділянці яку виділила голова Ушомирської громади ОСОБА_6 у власність ОСОБА_5 присутнє моє майно.» При цьому, зазначена вище стаття (пост), автором якої, у розумінні ст.ст. 1 і 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та п. 2 Положення про права та обов`язки використання соціальної мережі «Facebook», є відповідач, містить наступні фрагменти недостовірної інформації у формі фактичних тверджень про позивача, яка викладена неправдиво, тобто містить відомості про події, які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, оскільки вони викладені перекручено.Недостовірна інформація викладена відповідачем офіційно не спростовувалася. Як наслідок поширена інформація дискредитувала позивача, спричинила йому мопальні та психологічні страждання , а тому, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 24 лютого 2020 року відкрито спрощене провадження в зазначеній справі без виклику сторін. Позивачем надано заяву про розгляд справи в загальному провадженні і ухвалою суду відмовлено в її задоволенні. Відповідачем ОСОБА_2 надано заяву про відкладення розгляду вказаної справи у зв`язку з запровадженням корона вірусу. Ухвалою відмовлено в задоволенні вказаної заяви. Відзиву на позов ОСОБА_2 не надала.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6,ІНФОРМАЦІЯ_7 в соціальній інтернет мережі Фейсбук про те, що він присвоює чуже майно, рейдерським шляхом захватив нерухомість відповідачки, в усній формі залякував та погрожував її, причетний до незаконного відібрання земельних ділянок у с. Полісся разом із сільським головою та ОСОБА_3 , надав неправдиве викопіювання та інформацію про відсутність майна ОСОБА_2 на земельній ділянці, що передавалась ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.200 ЦК України та ст.1 Закону України «Про інформацію», інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтями 3, 28, 68 Конституції України визначено, що честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку.

Відповідно до частини першої ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За положеннями ст. ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про інформацію » під інформацією слід розуміти будь - які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.Відповідно до ч. 2ст.30 Закону України «Про інформацію » оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист честі і гідності,а також ділової репутації фізичної або юридичної особи « від 27.02.2009 року 31 роз`яснено, роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.Згідно з п. 19 вказаної постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та «Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.Європейський суд з прав людини, також, підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Як убачається з матеріалів справи, позивач просить визнати недостовірною інформацію поширену відповідачем про ОСОБА_1 , а саме: він присвоює чуже майно, рейдерським шляхом захватив нерухомість відповідачки, в усній формі залякував та погрожував її, причетний до незаконного відібрання земельних ділянок у с. Полісся разом із сільським головою та ОСОБА_3 , надав неправдиве викопіювання та інформацію про відсутність майна ОСОБА_2 на земельній ділянці, що передавалась ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу земельної ділянки, на якій знаходиться майно відповідачки та яка , на думку відповідача, була незаконно передана іншому громадянину, оскільки згідно відповідей за підписом начальника земельного відділу ОСОБА_1 , на вказаній земельній ділянці майно відсутнє.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 20 названої постанови Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 року визначено, що з огляду на положення статті 32 Конституції України ( 254к/96-ВР ), судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у ст..270 ЦК України ( 435-15 ), порушених у зв`язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не прочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені.

Встановивши при вирішенні таких спорів факт поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду. Пунктом 21 Постанови передбачено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.У пункті 22 Постанови вказано, що відповідно до частини другої статті 302 и ЦК України ( 435-15 ) фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 обіймає посаду начальнику земельного відділу у Коростенському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, тобто є публічною особою.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають до задоволення .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-268 ЦПК України, ст.ст. 277, 302 ЦК України, суд , -

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації , спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів.

Суддя В.П. Коваленко