Єдиний унікальний номер: 223/373/20
Провадження номер: 2/223/221/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Гнитько А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він був звільнений з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» наказом №30-к від 14 лютого 2020 року відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Згідно з довідкою відповідача №1424 від 19 травня 2020 року на час звільнення позивача належні йому до сплати суми та не сплачені на час звернення до суду кошти склали 77454,03 гривень, що складається з: 15221,19 гривень вихідна допомога при звільненні; 45663,57 гривень одноразова допомога у зв`язку із виходом на пенсію; 2576,30 гривень допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (за рахунок коштів підприємства); 13980,87 гривень компенсація за невикористану щорічну відпустку перед звільненням; 12,10 гривень компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, зазначена сума визначена без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Згідно довідки №1424 від 19 травня 2020 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 517,81 гривень. Загальна кількість робочих днів, з дня звільнення 14 лютого 2020 року і до дня звернення до суду 22 травня 2020 року становить 49 робочих днів, а тому сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на день звернення до суду, становить 34175,46 гривень. Тому, позивач просить суд стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь: заборгованість розрахунку при звільненні у сумі 77454,03 гривень, без утримання податків та обов`язкових зборів; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з дня звільнення 14 лютого 2020 року по день ухвалення рішення суду, без утримання податків та обов`язкових зборів; витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 гривень, без утримання податків та обов`язків зборів.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 21 вересня 2020 року (а.с. 15).

Від представника позивача ОСОБА_2 на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя ОСОБА_1 (а.с. 28).

Від відповідача на адресу суду 14 серпня 2020 року надійшов відзив на позов, в межах строків, визначених ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1 було звільнено з підприємства наказом №30-к від 14 лютого 2020 року внаслідок невідповідністю стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 70446,18 гривень. Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Коштами від реалізації була сплачена заборгованість з виплати заробітної плати за листопад-грудень 2019 року у порядку черговості виникнення заборгованості із заробітної плати. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків та відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. Відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 18-19).

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1424 від 19 травня 2020 року, ОСОБА_1 працював на даному підприємстві з 11 вересня 2013 року, а згідно наказу №30-к від 14 лютого 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я останнього було звільнено з підприємства 14 лютого 2020 року.

Нараховані грошові кошти на час звільнення склали 87759,23 гривень, що складається з:

- 10305,20 гривень допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок ФСС);

- 2576,30 гривень допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (за рахунок коштів підприємства);

- 13980,87 гривень компенсація за невикористану щорічну відпустку звільненим;

- 12,10 гривень компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату;

- 15221,19 гривень вихідна допомога при звільненні;

- 45663,57 гривень одноразова допомога у зв`язку із виходом на пенсію.

Сума до сплати у лютому 2020 року складає 70646,18 гривень, з них:

- 03.04.2020 року сплачено 10305,20 гривень допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок Фонду соціального страхування;

- 07.04.2020 року виплачено 8,66 гривень згідно з платіжним дорученням №116 від 07.04.2020 року.

Станом на 12 травня 2020 року невиплачена сума склала 60332,32 гривень.

Середньомісячна заробітна плата на час звільнення склала 15221,19 гривень.

Середньоденна заробітна плата на час звільнення склала 517,81 гривень (а.с. 7).

Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 23-26).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства 14 лютого 2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 517,81 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з наданого до суду листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1424 від 19 травня 2020 року та заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі та сумах, які належали до сплати останньому при звільненні у розмірі 77454,03 гривень, без утримання податків та обов`язкових зборів, однак зазначена сума, яку ОСОБА_1 визначає шляхом виключення розміру допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок Фонду соціального страхуванні з нарахованих останньому коштів на час звільнення у розмірі 87759,23 гривень, до утримання з ним податків та обов`язкових зборів (87759,23 грн. - 10305,20 грн. = 77454,03 грн.). Тому, вимоги позову щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належали до сплати при звільненні без утримання податків та обов`язкових зборів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно вищезазначеного листа відповідача сумою до сплати відповідачеві у лютому 2020 року є 70646,18 гривень, з яких виключено утримання зі сплати податків та обов`язків зборів (87759,23 грн. (15796,66 грн. (ПДФО) + 1316,39 грн. (військовий збір))= 70646,18 гривень). Зазначена сума заборгованості була частково сплачена ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1».

Так, розмір невиплачених ОСОБА_1 при звільненні грошових коштів на час розгляду справи становить 60332,32 гривень (70646,18 грн. (10305,20 грн. + 8,66 грн) = 60332,32 грн.), що також підтверджується вищезазначеною довідкою підприємства, тому, на виконання вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України, ці кошти підлягають стягненню з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача, а вимоги позову в даній частині частковому задоволенню.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становить 517,81 гривень, що підтверджується листом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1424 від 19 травня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 15 лютого 2020 року по день ухвалення рішення у даній цивільній справі, а саме по 21 вересня 2020 року, включно, становить 77153,69 гривень (149 робочих днів х 517,81 гривні = 77153,69 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Більш того, враховуючи, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 та як наслідок при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останнього враховувались грошові виплати заробітної плати позивача до утримання з них податків та обов`язкових зборів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та обов`язкових зборів.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначаючи про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з його не співмірністю з розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати, посилається на висновки викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, яка визначає умови/підстави та обставини, які мають бути враховані судом при визначенні такої співмірності. Так, відповідач у своєму відзиві зазначає, що вина підприємства у несвоєчасній виплаті належних позивачеві на день звільнення сум відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки ОСОБА_1 виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені.

Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати.

Тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77153,69 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу та розподілу між сторонами судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, позивачем до позовної заяви додано лише Договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 05 травня 2020 року та опис робіт за Договором про надання правових послуг від 05 травня 2020 року, які містять виключно орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 гривень, однак з наданих до суду доказів не можливо встановити чи була зазначена сума сплачена ОСОБА_1 адвокатові за надання правових послуг, оскільки позивачем не надано суду будь-якої квитанції, касового ордеру, тощо.

Тому, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданої до суду квитанції № 0.0..1 від 22 травня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в повному обсязі, а саме, у розмірі 840,80 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову щодо стягнення з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача невиплачених останньому при звільненні грошових коштів у розмірі 60332,32 гривень, суд у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, вважає можливим та необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму середньомісячного заробітку у розмірі 15221,19 гривен.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, у розмірі 60332 (шістдесят тисяч триста тридцять дві) гривні 32 (тридцять дві) копійки.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи по день ухвалення рішення у справі у розмірі 77153 (сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят три) гривні 69 (шістдесят дев`ять) копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , втрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , суми середньомісячного заробітку у розмірі 15221 (п`ятнадцять тисяч двісті двадцять однієї) гривні 19 (дев`ятнадцять) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.