Справа № 133/2980/19
Провадження № 22-ц/801/1659/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуСправа № 133/2980/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про скасування рішення міської ради за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Воронюк В. А. від 20 липня 2020 року (дата складення повного тексту рішення 28 липня 2020 року),

встановив:

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом, за яким просила скасувати рішення 13 сесії 23 скликання Козятинської міської ради від 15 червня 2000 року № 77/2020-МР в частині безоплатної передачі у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_1 , площею 0,12 га, в спільну часткову власність.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником 33/50 частки в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , і земельної ділянки, площею 0,0665 га, за цією ж адресою відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 травня 2007 року та рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 вересня 2011 року. Співвласником решти 17/50 часток будинку є ОСОБА_2 , дружина попереднього власника ОСОБА_4 . В грудні 2016 року вона звернулась до проєктної організації із заявою про виготовлення технічної документації для подальшого присвоєння ділянці кадастрового номера та реєстрації в Державному земельному кадастрі. Під час виготовлення технічної документації встановлено, що загальна площа земельної ділянки складає 0,12 га. За її зверненням Козятинською міською радою надано примірник рішення 13 сесії 23 скликання Козятинської міської ради від 15 червня 2000 року № 77/2020-МР, яким передано у власність її батьку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,12 га. За цим рішенням ОСОБА_3 отримав державний акт про право приватної власності на землю І-ВН № 050943 від 20 листопада 2002 року на земельну ділянку, площею 0,0665 га, що становить приблизно половину площі від загальної площі ділянки. Інша частина ділянки передана у власність ОСОБА_4 .

Вказувала, що при передачі у власність земельної ділянки міська рада повинна була вказати розмір часток в ділянці, яка передавалась в спільну часткову власність, пропорційно часткам кожного зі співвласників у праві власності на будинок.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2020 року у позові відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 в позовній заяві та доданих до неї документах не вказала дійсних причин того, яким чином порушені її права та інтереси. Акти органів місцевого самоврядування є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати це рішення та постановити нове про задоволення позову.

На обґрунтування апеляційної скарги посилалась на ті ж обставини, що і у позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням 13 сесії 23 скликання Козятинської міської ради від 15 червня 2000 року № 77/2020-МР ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,12 га (Т. 1 а. с.10 12).

З копії технічної документації по складанню державного акта на право спільної часткової приватної власності на землю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , наданої відділом у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, видно, що 27 червня 2001 року на підставі заяви ОСОБА_3 приватним підприємцем ОСОБА_5 було виготовлено технічну документацію із складання державного акту на право спільної приватної власності на земельну ділянку (Т. 1 а. с.102).

Відповідно до протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 11 грудня 2001 року проведено погодження (встановлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 , яка знаходиться на території Козятинської міської ради. Межі земельної ділянки закріплені межовими знаками в кількості 10 штук і проходять по існуючій межі. Межові знаки передані на збереження ОСОБА_3 . Суміжними землевласниками (землекористувачами) ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ніяких претензій не заявлено. Спірні питання відсутні (Т. 1 а. с.110).

20 листопада 2002 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії І-ВН № 050943, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0539 га; для ведення особистого селянського господарства 0,0126 га, а всього 0,0665 га (Т. 1 а. с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (Т. 1 а. с. 193).

Спадкоємцями майна ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є: дружина ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_1 (Т. 1, а. с.14 16).

ОСОБА_9 та ОСОБА_1 успадкували по 1/2 частці 33/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , і земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, площею 0,0665 га (Т. 1 а.с.14 16, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла (Т.1 а. с. 190).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 вересня 2011 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0665 га, розташованої в АДРЕСА_2 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, вартістю 11231 грн 50 к. (Т. 1 а. с.17).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на підставі заяви ОСОБА_1 від 08 грудня 2016 року проведено роботи по складанню технічної документації із землеустрою.

У актах приймання-передачі межових знаків на зберігання від 06 грудня 2016 року вказано, що межі земельних ділянок, які знаходиться на території АДРЕСА_1 , площею 0,0126 га та площею 0,0539 га, які передані у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, закріплені межовими знаками встановленого зразка в кількості 8 шт. Схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості/абриси (кроки) додаються. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 . Вказаний акт підписаний власником земельної ділянки ОСОБА_1 , директором ПП Земельний центр ОСОБА_5 , власником сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 та інженером-землевпорядником ОСОБА_10 ОСОБА_1 претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками суміжних земельних ділянок претензій до меж, що існують, не заявлено (Т. 1 а. с.30, 31).

Земельні ділянки мають кадастрові номери: :00:017:0013, :00:017:0012 ( Т. 1 а. с. 32, 33).

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), який набрав чинності 01 січня 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки оскаржуване рішення Козятинської міської ради Вінницької області було прийняте 15 червня 2000 року, то до регулювання правовідносин сторін необхідно застосовувати норми чинних на той час Земельного кодексу України 1990 року (далі ЗК України 1990 року) та Цивільний кодекс УРСР 1963 року (далі ЦК УРСР 1963 року).

Зокрема, частиною третьою статті 6 ЗК України у зазначеній редакції установлювалось, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Відповідно до частини першої статті 42 цього Кодексу громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Згідно зі статтею 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

За змістом цих норм, чинних на час прийняття оскаржуваного рішення, у разі передачі земельної ділянки у спільну власність співвласникам жилого будинку, який перебував у їх спільній частковій власності, орган місцевого самоврядування мав обов`язково зазначити розмір часток земельної ділянки, пропорційно розміру їх часток у жилому будинку.

Отже із висновком суду, що рішення 13 сесії 23 скликання Козятинської міської ради від 15 червня 2000 року № 77/2020-МР не порушує прав позивачки, яка набула права на відповідну земельну ділянку у порядку спадкування, погодитись не можна.

Разом з тим, згідно з пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом статтей 256, 258 ЦК України загальна позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 1216 ЦК України встановлює, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, ураховуючи те, що оскаржуване рішення Козятинської міської ради Вінницької області було прийняте у 2000 році, перебіг позовної давності за вимогою про визнання його незаконним почався від дня, коли про це рішення довідався або повинен був довідатись ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як видно з матеріалів справи про наявність рішення Козятинської міської ради Вінницької області від 15 червня 2000 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідався не пізніше ніж в червні 2001 року, коли подавав приватному підприємцю ОСОБА_5 документи для виготовлення технічної документації про складання державного акта на право спільної часткової власності на землю (саме на підставі цього рішення й була виготовлена технічна документація та видано 20 листопада 2002 року державний акт на право приватної власності на землю серії І-ВН № 050943).

Тобто, строк позовної давності, про застосування якого в суді першої інстанції заявив представник Козятинської міської ради Вінницької області, сплинув ще за життя ОСОБА_3 , а тому доводи позивачки про те, що вона довідалась про наявність оскаржуваного рішення в 2016 року, коли звернулась до міської ради задля оформлення технічної документації щодо присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, на увагу не заслуговують.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неправильно встановив правовідносини сторін та застосував до них закон, який на ці правовідносини не поширюється, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові через сплив позовної давності.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

У позові ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про скасування рішення міської ради відмовити.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року)

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета