Справа № 199/4224/16-ц
Провадження № 2/201/752/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки,

В С Т А Н О В И В:

14.06.2016р. позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки до АНД районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 4-5 т.№ 1)

Під час знаходження справи в провадженні АНД районного суду м. Дніпропетровська ухвалою судді Якименко Л.Г. від 12.09.2016р. були вжиті заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу (а.с. № 45 т. № 1).

23.01.2017р. цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки згідно ухвали АНД районного суду м. Дніпропетровська була передана за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с.№66 т. № 1).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2017р. головуючим у справі визначено суддю Антонюка О.А. (а.с. № 69 т. № 1).

Ухвалою суду від 11.07.2018р. (під головуванням судді Антонюка О.А.) провадження по справі було закрито з підстав п.1. ч.1 ст. 255 ЦПК України (а.с. № 119 т. № 1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.11.2018р. ухвала суду від 11.07.2018р. була скасована, а справу повернуто для продовження розгляду (а.с. № 142-143 т. № 1).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2018р. головуючим у справі визначено суддю Ткаченко Н.В. (а.с. № 146 т. № 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03.12.2018р. цивільна справа була прийнята до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 147 т. № 1).

Ухвалою суду від 19.06.2019р. провадження по справі було зупинене у зв`язку із призначенням по справі судової почеркознавчої експертизи, призначеної за клопотанням представника відповідача - адвоката Яковлєва Ю.В. (а.с.№179 т. № 1).

17.09.2019р. та 22.01.2020р. з ДНДІСЕ до суду для відома надійшли рахунки вартості проведеної судової будівельно-технічної (а.с.№221, 234 т. № 1), які судовим експертом безпосередньо надсилалися на адресу ОСОБА_2

31.03.2020р. вдруге до суду з Дніпропетровського НДІСЕ були повернуті матеріали вищевказаної цивільної справи у зв`язку з тим, що станом на 20.03.2020р. грошові кошти згідно рахунку від 10.01.2020р. на розрахунковий рахунок інституту не надійшли.

16.04.2020р. до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Яковлєва Ю.В. про відкладення проведення експертизи на час карантину.

Листом суду від 17.04.2020р. відповідачу ОСОБА_2 та його представнику - адвокату Яковлєву Ю.В. було повідомлено про відсутність підстав для відкладення на час карантину проведення судової почеркознавчої експертизи та запропоновано у строк до 29.05.2020р. подати до суду оригінал квитанції, яка б підтверджувала оплату витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи. Крім того, листом від 17.04.2020р. відповідачу та його представнику були роз`ясненні наслідки неоплати вартості судової експертизи (а.с. № 239 т. № 1).

Згідно поштового повідомлення, яке повернулося до суду 19.06.2020р., листоноша конверт, адресований ОСОБА_2 , 12.05.2020р. залишив у поштовій скрині (а.с. № 240 т. № 1).

За інформацією з пошукової системи «Укрпошта» в мережі Інтернет, лист суду від 17.04.2020р. був вручений адвокату відповідача - ОСОБА_3 31.05.2020р. (а.с. № 241-242 т. № 1).

Станом на 23.06.2020р. (включно) відповідач та його представник доказів оплати вартості експертизи до суду не надали, тоді як з часу призначення судом судової експертизи минув рік.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 24.06.2020р. була скасована ухвала суду від 19.06.2019р. про призначення експертизи та поновлено провадження по справі (а.с. № 1 т. № 2). Отже підставою для поновлення провадження по справі було те, що відповідач не сплатив проведення судової експертизи, яка була призначена за клопотанням саме представника відповідача ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що мiж позивачем та відповідачем 22.12.2013р. укладено договір поставки №13.75.12, термін оплати за яким - 27.12.2013р. Акт приймання-передачі матеріалів на виконання договору поставки №13.75.12 вiд 22.12.2013р. було складено 22.12.2013р. Відповідач отримав товар на суму 140 000 грн., проте оплату станом на день подачі позову не здійснив.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 525, 526, 610, 612, 625, 655, 692 ЦК України, просив стягнути з відповідача суму боргу за договором поставки у розмірі 140 000грн., інфляційні втрати за період з січня 2014р. до травня 2016р. у розмірі 123 604грн.25коп., 3 % річних за період з січня 2014р. до травня 2016р. у розмірі 10 150грн., а разом - 273 754грн.25коп.

Представник відповідача 14.05.2018р. надав письмовий відзив на позов (а.с. № 104-106 т. № 1), в якому зазначав, що за договором відповідачем від позивача ніяких матеріалів та послуг отримано не було. Крім того, він вважав, що у договорі поставки продавцем має бути суб`єкт підприємницької діяльності, а на день укладення договору ОСОБА_1 був зареєстрований як ФОП. Також у нього є сумніви і до правосуб`єктності сторони покупця (тобто нього), незважаючи на те, що стаття 712 ЦК України прямо не висуває вимог до того, щоб покупцем був суб`єкт підприємницької діяльності, втім він робить про це висновок з п.1.1. договору, де зазначено, що «будівельні матеріали мають бути відвантажені для подальшої реалізації, тобто використані покупцем у господарській діяльності». З огляду на зазначені вище доводи, вважав, що для задоволення позовних вимог немає підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лаврентьєв Є.О. (діє на підставі ордеру від 28.09.2020р. - а.с. № 10 т. № 2) в заяві до суду від 28.09.2020р. підтримав позовні вимоги в редакції від 30.06.2016р., просив суд застосувати наслідки ст. 109 та п.10 ст. 84 ЦПК України та визнати обставини, що договір поставки від 22.12.2013р. підписаний саме ОСОБА_2 , оскільки судова експертиза не проведена тільки по причині її неоплати відповідачем. Крім того, в цій заяві представник позивача з урахуванням неявки відповідача та його представника з неповажних причин, просив суд по-перше, відмовити у відкладенні судового засідання, а по-друге задля забезпечення рівності прав сторін по справі розглядати справу в судовому засіданні 28.09.2020р. і за його відсутності (а.с. № 11 т. № 2).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Яковлєв Ю.В. в судове засідання 28.09.2020р. не з`явилися. Про дату судового засідання були повідомлені належним чином. Так відповідач повідомлявся за адресою, яку він сам зазначав по тексту відзиву на позов, по тексту касаційної скарги, заяви до суду від 16.04.2020р. (а.с. № 104-106, 186-187, 238 т. № 1).Втім судова повістка повернулась до суду з відміткою листоноші «адресат відмовився від отримання» (а.с. № 6 т. № 2). Саме за цією адресою ОСОБА_2 отримував 12.05.2020р. іншу кореспонденцію від суду (а.с. № 240 т. № 1).

Представник відповідача - адвокат Яковлєв Ю.В. також про дату судового засідання 28.09.2020р. був повідомлений належним чином, а саме за адресою, яку він зазначав по тексту відзиву на позов від 14.05.2018р., заяви про закриття провадження по справі від 11.06.2018р., заяви про призначення експертизи від 15.05.2019р. та заяви до суду від 16.04.2020р. (а.с. № 104-106, 115-116, 163, 238 т. № 1). Конверт з судовою повісткою повернувся до суду з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 5 т. № 2). Втім представник відповідача був достеменно обізнаний про дату судового засідання, оскільки це вбачається з його заяви від 28.09.2020р. на е/пошту суду про відкладення судового засідання (а.с. № 7 т. № 2).

Варто зазначити, що у відповідності до положень ч.5 ст. 130 ЦПК України належне повідомлення представника відповідача про дату судового засідання є належним повідомленням і самого відповідача.

28.09.2020р. представник відповідача - адвокат Яковлєв Ю.В. (діє за договором про надання правової допомоги від 14.07.2017р. та ордеру від 21.11.2018р. - а.с. № 93, 136 т. № 1) на е/пошту суду надіслав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з його занятістю в іншому судовому засіданні (а.с. № 7 т. № 2).

Ухвалою суду від 28.09.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати) представнику відповідача було відмовлено у відкладенні судового засідання, оскільки судом причина неявки визнана необґрунтованою. Так, адвокат Яковлєв Ю.В., обґрунтовуючи поважність причин неявки в судове засідання, посилається на участь в іншому судовому засіданні 28.09.2020р. 16год.00хв., тоді як цивільна справа в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська призначена на 28.09.2020р. на 14год.00хв.

Відмовляючи у відкладенні судового засідання 28.09.2020р. поза увагою суд не залишив і той факт, що адвокат по тексту заяви на е/пошту суду від 28.09.2020р. сам зазначає, що він обізнаний про те, що ще 24.06.2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська призначив до розгляду справу на 28.09.2020р., отже він про дату судового засідання був повідомлений за 3 місяці (а.с. № 7, 8т. № 2).

При постановлені ухвали від 28.09.2020р. про відмову у відкладенні судового засідання судом також враховано, що цивільна справа знаходиться в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 23.01.2017р. (а до цього часу з 14.06.2016р. перебувала ще в провадженні АНД районного суду м. Дніпропетровська), тобто загальний строк розгляду цієї справи становить більше 4 років, отже порушені розумні строки розгляду цивільної справи, яка підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (малозначна в силу п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України).

Таким чином, з урахуванням неявки з неповажних причин відповідача та його представника та заяви представника позивача, суд розглянув справу 28.09.2020р. на підставі ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України в судовому засіданні за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупності умов для винесення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (представник відповідача 14.05.2018р. надав письмовий відзив на позов, клопотання про призначення судової експертизи від 15.05.2019р. - а.с. № 104-106, 163 т. № 1), яким буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі).

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заперечень стосовно позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як встановлено судом, мiж позивачем та відповідачем 22.12.2013р. укладено договір поставки №13.75.12, термін оплати за яким зазначено як - 27.12.2013р. (а.с. № 8 т. № 1).

Матеріалами справи підтверджено, що акт приймання-передачі матеріалів на виконання договору поставки №13.75.12 вiд 22.12.2013р. було складено 22.12.2013р. (а.с. № 9 т. № 1).

Отже відповідач отримав товар на суму 140 000 грн., проте оплату не здійснив, як станом на дату подачі позову 14.06.2016р., так і станом на день винесення рішення, про що свідчить як заява представника позивача від 28.09.2020р. (а.с. № т. № 2), так і дії відповідача та його представника, які скеровані лише на затягування розгляду справи, а саме заява про закриття провадження по справі, касаційна скарга на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.11.2018р., заява про призначення судової експертизи, яка, до речі, не була проведена через несплату її вартості відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст. 271 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо iнше не встановлено договором, законом або не випливає з характер у вiдносин сторін.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) i сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1- З ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У paзі прострочення оплати товару продавець мас право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заперечення представника відповідача, які викладені у письмовому відзиві 14.05.2018р. стосовно його сумнівів щодо суб`єктного складу сторін у договорі поставки, суд оцінює критично з огляду на положення ч.2 ст. 271 ЦК України, в якій визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо iнше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру вiдносин сторін. В договорі поставки від 22.12.2013р. ніяких особливих умов щодо наявності у сторін, уклавших між собою договір, підприємницької діяльності, не міститься. Заборони же укладення між фізичними особами договору купівлі-продажу цивільне законодавство не містить.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про господарську чи іншу підприємницьку діяльність відповідача, матеріали справи не містять.

Саме на це звернув увагу і Верховний Суд в постанові від 25.11.2019р., залишаючи без змін постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.11.2018р. (а.с. № 207-211 т. №1).

Стосовно заперечень представника відповідача відносно підпису ОСОБА_2 на договорі поставки від 22.12.2013р. №13.75.12 та акті приймання-передачі матеріалів на виконання договору поставки №13.75.12 вiд 22.12.2013р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також, яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Статтею 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у визнанні.

Як зазначалось вище представником відповідача ОСОБА_3 15.05.2019р. було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено ухвалою суду від 19.06.2019р. (а.с. № 163, 179 т. № 1).

Втім ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 24.06.2020р. у відповідності до положень ч.3 ст. 135 ЦПК України була скасована ухвала суду від 19.06.2019р. про призначення експертизи та поновлено провадження по справі, оскільки відповідач не сплатив проведення судової експертизи ((а.с. № 239, 240-242 т. № 1, а.с. № 1 т. № 2), яка була призначена за клопотанням саме представника відповідача ОСОБА_3 .

Враховуючи, що відповідач на вимогу судового експерта ухилився від оплати судової почеркознавчої експертизи, отже надав з неповажних причин заявлений доказ (що підпис вчинено не ним), чим зловживає своїми процесуальними правами, навмисно затягує розгляд цивільної справи, яка знаходиться в проваджені Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 23.01.2017р. (а до цього часу з 14.06.2016р. перебувала ще в провадженні АНД районного суду м. Дніпропетровська), отже загальний строк розгляду цієї справи становить більше 4 років, керуючись ч.10 ст.84 та ст. 109 ЦПК України, судом визнається обставина, що ОСОБА_2 були підписані договір поставки від 22.12.2013р. №13.75.12 та акт приймання-передачі матеріалів на виконання договору поставки №13.75.12 вiд 22.12.2013р.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що представник відповідача у відзиві на позов від 14.05.2018р. (а.с. № 104-106, т. № 1) серед підстав невизнання позовних вимог взагалі не зазначав того, що ОСОБА_2 начебто не підписував договір поставки вiд 22.12.2013р. та акт приймання-передачі матеріалів на виконання договору поставки №13.75.12 вiд 22.12.2013р. і тільки після винесення Верховним Судом постанови від 25.11.2019р. про залишення без змін постанови Дніпровського апеляційного суду від 21.11.2018р. (а.с. № 207-211 т. №1) адвокат Яковлєв Ю.В. заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вищезазначеного, підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором поставки у розмірі 140 000грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного договором у гривні, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Згідно газети «Урядовий кур`єр» за посиланням http://ukurier.gov.ua/uk/articles/category/indeks-inf1yaciyi/?page=2, індекс споживчих цін за 2014p. складає - 124,9%, за посиланням http://ukurier.gov.ua/uk/articles/categoy/indeks-inf]yaciyi/, індекс споживчих цін за 2015р. складає - 143,3 %, за період січень-травень 2016р. індекс споживчих цін складає - 105,2 %.

Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції (споживчих цін) за весь час прострочення з січня 2014р. по травень 2016р. в порядку ч.2 ст.625 ЦК України складається з сум індексів споживчих цін за 2014р., 2015р., за період січень-травень 2016р. та суми грошового зобов`язання - 140 000 грн., i складає - 263 604грн.25коп. (1,249 * 1,433 * 1,052 * 140 000грн.).

Таким чином сума індексу інфляції (споживчих цін) з суми заборгованості у розміpi 140 000 грн. з січня 2014р. по травень 2016р., складає 123 604 грн. 25коп.(263 604грн.25коп. - 140 000грн.).

З даним розрахунком погоджується і суд.

Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення з cічня 2014р. по травень 2016р. в порядку ч.2 ст.625 ЦК України складається з суми заборгованості у pозмipi 140 000 грн., 3% за 2014p. , 3% за 2015р. , 1,25 % за п`ять місяців 2016р. i складає - 10 150 грн. (0,03 * 140 000грн. + 0,03 * 140 000грн. + 0,0125 * 140 000грн. (4 200грн. + 4 200грн. + 1 750грн. = 10 150 грн.)).

З даним розрахунком погоджується і суд.

Таким чином, розрахунок загальної суми заборгованості з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та iндексу інфляції за весь час прострочення з січня 2014р. по травень 2016р. з суми заборгованості у розмірі 140 000 грн. дорівнює 273 754 грн.25коп. (123 604грн. 25коп. + 10 150грн.+ 140 000грн.= 273 754 грн.25коп.).

Підводячи підсумок, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором поставки у розмірі 140 000грн., інфляційні втрати за період з січня 2014р. до травня 2016р. у розмірі 123 604грн.25коп., 3 % річних за період з січня 2014р. до травня 2016р. у розмірі 10 150грн., а разом - 273 754грн.25коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму оплаченого судового збору за двома квитанціями на загальну суму в розмірі 2 737 грн. 54 коп. (а.с.№3, 20).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 612, 625, 655, 692 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.10 ст. 84, ст.ст. 89, 109, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) заборгованість за договором поставки у розмірі 140 000грн., інфляційні втрати у розмірі 123 604грн.25коп., 3 % річних у розмірі 10 150грн., а разом - 273 754грн.25коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 737 грн. 54 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.