ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/4810/19

Провадження № 22-ц/818/924/20

23 березня 2020 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління Національної поліції в Харківській області,

Держава казначейська служба України,

третя особа Шевченківський відділ поліції Головного управління національної поліції в Харківській області

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 жовтня 2019 року у складі судді Бородіної Н.М. по справі №638/4810/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа Шевченківський відділ поліції Головного управління Ннаціональної поліції в Харківській області про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа Шевченківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 03 серпня 2015 року вона подала до прокуратури Ленінського району м. Харкова повідомлення про вчинення працівниками Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова кримінального правопорушення передбаченого ст. 191 Кримінального Кодексу України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року зобов`язано прокурора Ленінського району м. Харкова внести дані за її заявою до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 191 Кримінального Кодексу України.

Досудове розслідування кримінального провадження № 0000071 доручено слідчим Слідчого відділу Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області, її визнано потерпілою.

З 02 вересня 2015 року досудове розслідування кримінального провадження здійснювалося декількома слідчими Слідчого відділу Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

16 березня 2016 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000071 з зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального злочину.

13 червня 2016 року ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова скасовано постанову слідчого.

Після продовження досудового розслідування кримінального провадження № 0000071 слідчим не здійснювалося жодних дій для розслідування справи.

03 лютого 2017 року нею подано клопотання про проведення слідчих дій, яке було проігноровано слідчим.

13 березня 2017 року ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова визнано бездіяльність слідчого незаконною та зобов`язано розглянути її клопотання.

Старшим слідчим проігноровано ухвалу слідчого судді.

27 квітня 2017 року вона повторно звернуся із клопотанням про проведення подальших (розшукових) дій, однак клопотання знову було проігноровано.

Ухвалою слідчого судді від 16 травня 2017 року визнано протиправною бездіяльність слідчого та зобов`язано виконати певні дії.

При цьому, окрім скарг до слідчого судді, вона зверталася зі скаргами до прокурорів Харківської місцевої прокуратури № 1 та Керівника СУ ГУНП в Харківській області.

У січні 2019 року вона ознайомилася з матеріалами кримінального провадження № 0000071 та виявила, що старшим слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області не зроблено жодних слідчих дій з моменту винесення останньої ухвали слідчого судді та 04 лютого 2019 року знову звернулася з клопотанням про проведення слідчих дій.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2019 року визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області та зобов`язано слідчого розглянути по суті клопотання від 04 лютого 2019 року.

З моменту відкриття кримінального провадження по сьогоднішній день слідчими суддями Дзержинського районного суду міста Харкова винесено 3 ухвали, які визнають протиправною й незаконною бездіяльність слідчих. До цього часу слідчі дії не проведені, підозра жодній особі не пред`явлена. Такі протиправні дії з боку співробітників поліціії завдали й продовжують завдавати їй моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона змушена витрачати час на поновлення справедливості у законний спосіб, у зв`язку з чим змінено її звичний спосіб життя, що викликає стреси .

Вона є особою похилого віку, у зв`язку з отриманням стресів при зустрічі з приводу розслідування кримінального провадження з слідчим у неї постійно загострюються хвороби й вона повинна додатково витрачати свої сили, час та гроші на лікування.

Моральну шкоду, яку спричинено через незаконну бездіяльність слідчих, оцінює у 100 152 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати- 4 173 грн. та тривалості протиправних дій - 24 місяці.

Просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету моральну шкоду в сумі 100 152 грн.

Відповідач - ГУ НП в Харківській області проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження є реалізацією особи наданих їй КПК України прав та не є підставою для відшкодування шкоди, навіть в разі визнання таких дій слідчим суддею протиправними.

Третя особа - Шевченківський ВП ГУНП в Харківській області у судове засідання не з`явився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 29 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що внаслідок протиправної та незаконної бездіяльності слідчого позивачці спричинено моральну шкоди та виходячи з вимог розумності, справедливості та обставин по справі стягненню підлягає 1500 грн. Підстав для розрахунку моральної шкоди виходячи з мінімальної заробітної плати не вбачається, оскільки такий розрахунок здійснюється у разі перебування особи під слідством чи судом.

В апеляційній скарзі ГУ НП в Харківській області просить рішення суду у частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивачем не надано доказів спричинення їй моральної шкоди працівниками поліції. Оскарження рішень, дій, чи бездіяльності органів досудового розслідування не є беззаперечною підставою для стягнення шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та рішення суду залишити без змін.

Судовими рішеннями, окрім зобов`язання вчинення певних дій працівників поліції, визначалась незаконість дій слідчого, що, на її думку, є підставою для стягнення шкоди.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами 03 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до прокуратури Ленінського району м.Харкова з повідомленням про вчинення працівниками Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова кримінального правопорушення передбаченого ст. 191 Кримінального Кодексу України, яку зареєстровано як звернення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року зобов`язано прокурора Ленінського району м. Харкова внести відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 03 серпня 2015 року, до ЄРДР.

02 вересня 2015 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000071 за заявою ОСОБА_1 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 191 КК України. Досудове розслідування кримінального провадження № 0000071 доручено слідчим Слідчого відділу Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області.

Після внесення відомостей до ЄРДР про вчинений злочин позивач неодноразово зверталась до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області по кримінальному провадженню.

Постановою слідчого Дзержинського відділення Ленінського ВП ГУНП в Харківській області від 16 березня 2016 року кримінальне провадження № 0000071 закрито.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 червня 2016 року постанову слідчого від 16 березня 2016 року скасовано.

Ухвалою суду від 13 березня 2017 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківської області щодо фактичного нерозгляду клопотань ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000071 та зобов`язано слідчого розглянути клопотання шляхом виконання слідчих дій.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 травня 2017 року визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 27 квітня 2017 року по кримінальному провадженню №0000071 щодо невиконання вимог ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року, зобов`язано слідчого розглянути та виконати вимоги, які заявлені в клопотанні від 03 лютого 2017 року та вимоги ухвали слідчого судді від 13.03.2017 року, зобов`язано розглянути та виконати вимоги, які заявлені в клопотанні від 27 квітня 2017 року по кримінальному провадженню.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2019 року визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області та зобов`язано слідчого розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 від 04 лютого 2019 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що внаслідок протиправніх дій та бездіяльності відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню та розмір якої визначено виходячи з обставин по справі.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала, у визначених цією нормою випадках, який не є вичерпним, оскільки пункт 3 передбачає, що її відшкодування можливе за наявності інших випадків, передбачених законом.

ОСОБА_1 обґрунтовувала позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди бездіяльністю слідчого щодо не здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 02 вересня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 КК України.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пунктів першого, п`ятого частини першої статті 303 КПК України на стадії досудового провадження можу бути оскаржені бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно- наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на незгоду з процесуальними рішеннями, які приймалися посадовими особами у кримінальному провадженні, чим їй спричинено моральну шкоду.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази завдання ОСОБА_1 шкоди її здоров`ю та душевних страждань внаслідок неналежного здійснення слідчим досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000071 (зокрема, несвоєчасного внесення відомостей до ЄРДР за її заявою, закриття кримінального провадження тощо ), причинного зв`язку між шкодою та бездіяльністю посадових осіб СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області.

Посилання позивачки на медичні виписки щодо її звернення до поліклініки не є беззаперечним доказом спричинення шкоди саме відповідачем, оскільки позивач є особою похилого віку, 1948 року народження, має захворювання задовго до обставин, на які вона посилається, а тому вважати, що такий стан здоров`я обумовлений саме діями поліції не можна.

За таких обставин підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 жовтня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа Шевченківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування шкоди - відмовити.

Компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вулиця Жон Мироносиць, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 40108599) судовий збір у сумі 1 152,60 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 березня 2020 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко