Справа № 2-620/13
УХВАЛА

іменем України

18 березня 2020 року Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

За участю секретаря судового засідання Концур А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове Луганської області питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за № 2-620/13 за позовом ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, закінченої ухваленням рішення Ленінського районного суду міста Луганська 18.02.2013 року, -

встановив:

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до якої заявник просить замінити стягувача ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на його правонаступника ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 18 лютого 2013 року.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 03 лютого 2020 року було ініційовано питання щодо відновлення втраченого судового провадження у справі № 2-620/13 за позовом ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження по вказаній справі можливе лише після вирішення питання про відновлення втраченого провадження.

Представники Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки відомостей не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, загальновідомим є той факт, що приміщення Ленінського районного суду м. Луганськ на теперішній час знаходиться на території, тимчасово не підконтрольній українській владі.

Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14, із змінами від 31.03.2016 року, Сватівському районному суду Луганської області визначено територіальну підсудність справ Ленінського районного суду м. Луганськ.

Встановлено, що будь-які матеріали цивільної справи № 2-620/13 за позовом ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до Сватівського районного суду Луганської області не передавалась.

За таких обставин суд вважає доведеним факт втрати судового провадження.

В той же час, в наявній копії бази даних документообігу Ленінського районного суду м. Луганськ по вищевказаній цивільній справі знаходяться процесуальні документи, а саме ухвала про відкриття провадження від 28.05.2012 року та рішення про задоволення позовних вимог від 18.02.2013 року.

Відповідно до ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно статті 493 ЦПКУкраїни при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги, зокрема, документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до статті 494 ЦПКУкраїни передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку на його думку необхідно відновити.

В матеріалах справи наявна копія повного тексту рішення Ленінського районного суду м. Луганськ від 18.02.2013 року по справі № 2-620/13 роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судом встановлено, що в зібраних матеріалах міститься копія рішення Ленінського районного суду міста Луганська у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що є належним та достатнім доказом для відновлення втраченого провадження по вказаній цивільній справі в частині судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 488-495 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відновити частково втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-620/13 за позовом ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 18 лютого 2013 року, а саме:

«Категорія справи № 2-620/13: Цивільні справи (до 01.01.2019); Позовне провадження; Спори, що виникають із договорів; Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу.

Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 03.04.2013. Оприлюднено: 05.04.2013.

Номер судового провадження: не визначено

Справа №2-994/2013р.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2013 року Ленінський районний суд м. Луганська у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Атуової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луганську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсними договорів кредитування, поруки та застави автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому вказує на те, що 18 грудня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит», у особі Відділення № 14 Луганської філії було укладено кредитний договір за № 753-07-ПК. Згідно з умовами п. 2.1 вказаного кредитного договору банк зобов`язався надати позивачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові копті у сумі 13 670 доларів США зі строком користування до 17.12.2014р. Визначена сума грошових коштів була потрібна Позивачу для придбання автомобілю СНЕVROLET NIVA 21230, 2007 року випуску, що також закріплено у п. 2.3. Кредитного - договору.

Одночасно, відповідно до п. 2.1. та п. 3.3 та розділу № 3 укладеного кредитного договору Позивач прийняв на себе обов`язок щодо перерахування Відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 10,50% до 10-го числа поточного місяця та сплати щомісячно мінімально необхідної суми платежу Позивача за визначеним Договором у розмірі - 162,73 доларів США.

З метою забезпечення виконання Позивачем своїх обов`язків за кредитним договором № 753-07-ПК. від 18.12.2007р. між сторонами був підписаний 18.12.2007 року нотаріально посвідчений договір застави автомобілю на бланку ВКО № 392100, про що зроблений запис у реєстрі за № 12230.

В забезпечення виконання зобов`язань позивача перед відповідачем 18.12.07 р., відповідачем було укладено договір поруки № 435/07 із ОСОБА_2 третьою особою по справі, яка поручилась перед відповідачем за належне виконання позивачем своїх зобов`язань з кредитним договором № 753-07-ПК.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на ст.99 Конституції України, ст.7 Господарського кодексу України, ст.524 ЦК України, ст.35 Закону України «Про національний банк України» ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю", ст. 14 Господарського кодексу України ліцензія, ст. 2 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності", ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", статтю 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю", вказуює на те, що відповідач, укладаючи спірний договір кредитування в іноземній валюті (долари США) не мав індивідуальної ліцензії Національного банку України на використання іноземної валюти як засобу платежу. А тому, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 753-07-ПК від 18.12.2007 р.; визнати недійсним договір застави автомобілю від 18.12.2007 року; визнати недійсним договір поруки № 435/07 від 18.12.2007 року

. В подальшому, ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, зазначивши, що відповідач ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», отримав від нього в рахунок погашення кредиту на суму 3607,44 доларів США та 1500,00 доларів США процентів, що за курсами (5,5863) на дату отримання складає - 20152,24 + 8379,45 = 28 531,69 грн.Оскільки при визнанні Кредитного Договору недійсним він повинен вернути Відповідачу (Банку) отримані від нього - 119 832,93 грн., а Банк повернути Позивачу отримані від нього - 28531,69 грн., то відповідно його ОСОБА_3 перед відповідачем складає: 119 832,93 грн. - 28 531,69 грн. = 91 301,24 грн. (сума основного боргу, центів та пені). До визначеної суми (91 301,24 грн.) входить пеня за прострочення плати основним боргом, процентами та комісії у розмірі - 35 261,54 грн., яка підлягає списанню у відповідності приписів норм ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України, згідно якового встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог - про стягнення неустойки штрафу, пені), а визначена сума виникла станом на 04.06.2010 року. Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед банком повинна бути визначена у розмірі - 56 039,70 грн.

Тобто, згідно з ст. 216 ЦК України, в порядку застосування наслідків недійсності кредитного договору він повинен повернути відповідачу різницю між отриманою та виплаченою сумою коштів, що становить - 56 039,70 грн., а тому позивач додатково просить суд в порядку застосування наслідків недійсності кредитного договору з фізичною особою № 753-07-ПК від 18.12.2007р. визнати борг ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит», у особі Відділення № 14 Луганської філії у сумі - 56 039,70 грн.

Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит», у особі Луганської філії звернулось до суду із позов в якому вказує, що 18.12.07 р. між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за № 753-07-ПК, згідно ОСОБА_1 отримав 13670 дол.США. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком 18.12.07 р., між ОСОБА_1 , банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 435/07. ОСОБА_2 поручилась перед відповідачем за належне виконання позивачем своїх зобов`язань з кредитним договором № 753-07-ПК в повному обсязі. В порушення пунктів 3.3.,4.3, 4.7 Договору кредитування № 753-07-ПК від 18.12.2007р. з січня 2009 р. ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 432383, 44 яка складається з: сума кредиту 80425,96 грн., сума заборгованості по відсоткам 20806,98 грн.,сума заборгованості з комісії 5384.73 грн., пеня за прострочення сплати кредиту, відсотків та комісії 325765,77 грн., яку ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 28.05.12 р. об`єднані в одне провадження: цивільна справа № 2-994/12 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору застави та цивільна справа №2 203/12 за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 753-07-ПК.

У судовому засіданні представник ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» позов про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, вважав необґрунтованим позов про визнання спірних договорів недійсним.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово належним чином викликались у судове засідання, до суду не з`явились, про причину неявки не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення представника ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», дослідивши письмові докази по справі, вважає що позов банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню, позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсними договорів є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавецъ) зобов 'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 554 Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобов 'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором, у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 526 Кодексу зобов 'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 550 Кодексу право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №14 управління регіональної мережі Луганської філії ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 753-07-ПК про надання кредиту у розмірі 13 670,00 дол. США. (а.с.89-91); 18.12.2007 року між Банком, Позичальником та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 435/07, згідно якого Поручитель зобов`язується перед Банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором (а.с. 93); 18 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави автомобіля марки СНЕVROLEТ NIVА 21230. 2007 року випуску, р/н НОМЕР_1 , який був переданий у заставу Банку в якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів, виданих Кредитним договором № 753-07-ПК від 18 грудня 2007 року (а.с.106); з січня 2009 р. ОСОБА_1 не сплачує кредит, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 432383, 44 яка складається з: сума кредиту 80425,96 грн., сума заборгованості по відсоткам 20806,98 грн.,сума заборгованості з комісії 5384.73 грн., пеня за прострочення сплати кредиту, відсотків та комісії 325765,77 грн (а.с.152-161 ).

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Кредитного договору, позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 17 грудня 2014 року; у період користування Кредитними ресурсами Позичальник зобов`язується щомісячно, в термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем користування Кредитними ресурсами здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитни ми ресурсами в розмірі 162,73 дол. США, згідно з Графіком зниження розміру заборгованості (додаток №1 до цього договору). Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості Позичальник Зобов`язується здійснити не пізніше 17.12.2014 року.

Відповідно до пункту 4.3 Кредитного договору Позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісяця, в термін з 1 по 10 число кожного місяця, згідно з Графіком зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до цього Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту за процентною ставкою 10,5% річних.

Відповідно до статті 526 Кодексу зобов 'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно з п. 4.7. Кредитного Договору, Позичальник щомісяця, в строк з 01 по 10 число кожного місяця, сплачує щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів в розмірі 138,07 грн.

Згідно пункту 6.1 Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 2.1 Договору поруки у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Позичальник та Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по кредитному договору № 753-07-ПК, а тому з нього та поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню солідарно 325765,77 грн.

Щодо визнання договорів кредитування, поруки та застави, слід зазначити наступне.

Пункт 1 ст. 99 Конституції України, ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. З Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», які визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України не містять заборони на вираження грошових зобов`язань в іноземній валюті.

Відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, а обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Можливість вираження грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті прямо передбачено Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 533 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У нормах ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями), зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону.

Виходячи з викладеного, банк як фінансова установа може здійснювати кредитування як валютні операції в іноземній валюті при наявності банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим декретом, тобто, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Згідно з визначенням, наданим в ст. 2 Закону «Про банки і банківську діяльність» банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність; згідно з п.1.2 Положення НБУ №275 письмовий дозвіл Національного банку - документ, який видає Національний банк у порядку і на умовах, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність" та цим Положенням, на підставі якого банки мають права здійснювати окремі операції, передбачені статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Частиною 2 статті 5 Декрету "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та Іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Постановою Правління Національного банку України від 9 серпня 2002 року N 297, на виконання вказаної норми, Національним банком України затверджено Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій. Спеціальний нормативно-правовий акт, який би передбачав необхідність та порядок отримання банківськими установами генеральної ліцензії - додатково до банківської ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями - Національним банком України на даний момент не прийнятий.

Таким чином, банківська ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення банком валютних операцій, видані Національним банком України відповідно до ст. 47 Закону про банки в порядку, визначеному Положенням НБУ №275, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій у розумінні ч.2 ст.5 Декрету Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Тобто, операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету.

Банком "Фінанси та Кредит" було отримано банківську ліцензію за № 28 від 20.01.2003 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», невід`ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл за № 28-1 з додатком, в яких наведено перелік операцій, які має право здійснювати з валютними цінностями відповідач (а.с.175-181).

Відповідно до п. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті.

На підставі наведеного, позивачем та відповідачем при укладенні кредитного договору було визначено, що грошові кошти надаються в іноземній валюті, а саме в доларах США, тобто вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним договору кредитування № 753-07-ПК є необґрунтованою. Також, не підлягає задоволенню вимога позивача ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів поруки та застави автомобіля від 18.12.07 р., оскільки вказані вимоги є похідними від попередньої.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215, ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Луганської філії заборгованість за кредитним договором №753-07-ПК від 18.12.2007 р. в сумі 432383 грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Луганської філії судовий збір - 902,14 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120,00 грн.

Відмовити у зв`язку з необгрунтованністю в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договору кредитування №753-07-ПК від 18.12.2007 р., договору поруки № 435/07 від 18.12.07 р. та договору застави автомобіля СНЕVROLEТ NIVА 21230 від 18.12.07 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження шляхом подачі до Апеляційного суду Луганської області через Ленінський районний суд м. Луганська апеляційної скарги.

Суддя М.В. Антоненко»

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд Луганської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, передбачених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя Сватівського

районного суду В.Половинка