Справа № 766/2771/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Романенко І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення сплаченої грошової суми та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 07.12.2016 року позивач уклав з ФОП ОСОБА_3 договір №КМ-161130 про надання послуг в сфері патентування. Згідно п.1.1. вказаного договору відповідач взяла на себе зобов`язання виконати роботи по забезпеченню правового захисту інтересів позивача щодо об`єктів інтелектуальної власності, а саме: здійснити пошук найближчого аналогу, скласти формулу та опис, підготувати реферат; підготувати та подати заявку в ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» на реєстрацію патенту та винахід; отримати патент України на винахід або науково-обгрунтоване рішення про відмову у видачі патенту. Згідно п.4 позивач зобов`язався оплатити вартість вказаних послуг. На виконання домовленості позивач сплатив відповідачу грошові кошти за юридичні послуги з отримання патенту на винахід в сумі 3500 грн., за складання звіту за результатом патентного пошуку 3720 грн., за кваліфікаційну експертизу 450 грн., всього в сумі 7670 грн., що підтверджується квитанціями. На виконання умов договору відповідачка 10.01.2017 року подала до ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» заявку на реєстрацію патенту на винахід. Однак згідно попереднього висновку (запит) формальної експертизи №3978/3А/17 від 20.02.2017 року вказана заявка не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». У зв`язку з цим відповідачу було надано строк для усунення порушень. ОСОБА_3 усунула вказані порушення та надала до ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» необхідні матеріали. Однак, рішенням №12021/3а/17 від 15.05.2017 року позивачу було відмовлено у видачі патенту на винахід. Відмовляючи у видачі патенту, ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» посилався на те, що заявка на реєстрацію патенту на винахід не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». З вказаного вбачається, що відповідач неналежно виконала умови укладеного між ними договору, а саме: невірно склала формулу та опис винаходу, невірно підготувала заявку на реєстрацію патенту на винахід, тобто, саме з її вини позивачу було відмовлено у видачі патенту. У зв`язку з цим, позивач звернувся з проханням повернути сплачені грошові кошти. Однак відповідач відмовила, зазначивши, що виконала всі умови договору. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь сплачені грошові кошти в розмірі 7670 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач надав до суду відзив, в якому, зазначив, що твердження позивача відносно того, що відповідач неналежно виконав умови укладеного договору не підтвердженні жодним доказом, крім того позивач не зазначає, який саме пункт договору було не виконано, або виконаного неналежно. Позивач за договором сплатив відповідачу кошти у розмірі 3500 грн., а також 450 грн. за клопотання про проведення кваліфікаційної експертизи, що підтверджується квитанціями, доданими до матеріалів справи. Тому незрозуміло, на якій підставі позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в розмірі 3720 грн., які він сплачував в організації, до яких відповідач не має відношення. Вимоги відносно стягнення моральної шкоди є також безпідставними, наявність моральної шкоди від дій відповідача жодними доказами не підтверджується. Зважаючи на те, що спосіб захисту на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» не можна застосовувати до спору, що розглядається, вимога про стягнення моральної шкоди є неправомірною.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю. Зазначила, що вона виконала зобов`язання за п.1.1 договору, здійснила пошук найближчого аналогу, склала формулу та опис, підготувала реферат, а також підготувала та подала до ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» заявку на реєстрацію патенту на винахід та отримала науково - обґрунтоване рішення про відмову у видачі патенту. Складання формулу опису та реферату базується на матеріалах, які надав ОСОБА_1 . Заявка була складена нею згідно наданих ОСОБА_1 матеріалів, відповідно до Закону, правил складання і подання заявки на винахід та відправила до ДП «Українського інституту інтелектуальної власності». На підтвердження цього 10.01.2018 року ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» надіслав розписку про одержання заявки на винахід.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 07.12.2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір №КМ-161130 про надання послуг в сфері патентування.

Згідно п.1.1. вказаного договору ФОП ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання виконати роботи по забезпеченню правового захисту інтересів ОСОБА_1 щодо об`єктів інтелектуальної власності, а саме: здійснити пошук найближчого аналогу, скласти формулу та опис, підготувати реферат; підготувати та подати заявку в ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» на реєстрацію патенту та винахід; отримати патент України на винахід або науково - обґрунтоване рішення про відмову у видачі патенту.

Згідно п.2.1 та 2.2 вказаного договору виконавець зобов`язується протягом 15-ти робочих днів з моменту отримання оплати (п.4.1) та всіх необхідних матеріалів, оформити та подати заявку від імені замовника для реєстрації патенту на винахід замовника. Виконавець має право збільшити строк виконання робіт по п.2.1 на кількість днів необхідних замовнику для надання додаткових матеріалів.

Згідно п.4 вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язався оплатити вартість вказаних послуг, що становить 3500,00 грн.

Згідно квитанції №0.0.665037284.1 від 07.12.2016 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 за послуги з отримання патенту на винахід в розмірі 3500,00 грн.

Згідно квитанції №0.0.701893094.1 від 08.02.2017 року ОСОБА_1 сплатив ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» за складання звіту за результатом патентного пошуку в розмірі 3720,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 2016 року за юрпослуги (кваліфікаційну експертизу) ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 450,00 грн.

На виконання договору відповідач здійснила, відповідно до договору та довіреності від 30.11.2016 року від імені позивача, пошук найближчого аналогу, склала формулу та опис, підготувала реферат.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» заявка сукупність документів, необхідних для видачі установою патенту. Перелік документів заявки викладений у ч.5 ст.12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», де зазначено, що заявка складається українською мовою і повинна містити: заяву про видачу патенту на винахід чи деклараційного патенту на винахід (корисну модель); опис винаходу (корисної моделі); формулу винаходу (корисної моделі); креслення (якщо на них є посилання в описі); реферат.

Відповідно до попереднього висновку (запит) формальної експертизи ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» від 20.02.2017 року №3978/3А/17 за результатами формальної експертизи, проведеної відділом формальної експертизи заявок на винаходи, корисні моделі та топографії інтегральних мікросхем ДП «Українського інституту інтелектуальної власності», встановлено, що заявка не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі». Заявлений об`єкт: «Спосіб немедикаментозного лікування електролітного геоместазу при ессенціальній 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)» не відповідає визначенню «процесу (способу)» як об`єкту технології за п.2.3.2 Правил, оскільки сукупність дій, яка зазначена у формулі винаходу, не являється діями продуктів над іншими продуктами. Заявлений об`єкт: «Спосіб немедикаментозного лікування електролітного геоместазу при ессенціальній 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)» не можна визнати процесом (способом) як об`єктом винаходу, а відтак він не належить до об`єктів технологій, зазначених у ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі». Заявнику необхідно усунути зазначені вище порушення, не виходячи при цьому за межі розкритої у поданій заявці суті винаходу.

Відповідно до попереднього висновку (запит) формальної експертизи №3978/3А/17 від 20.02.2017 року, ДП «Українського інституту інтелектуальної власності», встановлено, що заявка не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі».

Запит стосувався не оформлення матеріалів заявки, підстави якого зазначені в п.3.3.2 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель (наприклад, невідповідність оформлення заявки встановленим вимогам, наявність або відсутність необхідних документів чи структурних розділів опису заявки), а стосувався суті самого об`єкту винаходу.

В ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі» зазначено, що об`єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій надається згідно з цим Законом, може бути продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослин і тварин тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.

Із запиту вбачається, що заявлений винахід не є способом, в розумінні 2.3.2 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, тому що не відповідає визначенню «процесу (способу)», як об`єкту технології, оскільки сукупність дій, яка зазначена у формулі винаходу, не являється діями продуктів над іншими продуктами.

Рішенням про відмову у видачі патенту на винахід (корисну модель) ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» від 15.05.2017 року №12021/3А/17 за результатами формальної експертизи, проведеної відділом формальної експертизи заявок на винаходи, корисні моделі та топографії інтегральних мікросхем ДП «Українського інституту інтелектуальної власності», встановлено, що заявка не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі». З даного рішення вбачається, що заявлено об`єкт винаходу «процес (спосіб)», а саме: «Спосіб немедикаметозного лікування електролітного гомеостазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)». Проте з наданого опису винаходу випливає, що заявлений спосіб призначений досягнення організаційного, а не технічного результату. Формулювання щодо технічного результату, заявленого заявником, що містить опис винаходу (як у первісних матеріалах, так і матеріалах, наданих у відповідь на запит експертизи), не мають технічного характеру. У наданій формулі винаходу зазначені дії, які не виконуються щодо продуктів та інших матеріальних об`єктів за допомогою принаймні одного продукту. Ні у формулі винаходу, ні у описі не згадується жодного конкретного продукту та способу його застосування в процесі лікування захворювання. Так заявлений спосіб передбачає використання продуктів (що мають, зокрема, антигіпертензійні та сечогінні властивості), однак вони визначені настільки узагальнено, що це недостатньо для виявлення цими продуктами нових технічних властивостей або покращання характеристик їх відомих технічних властивостей. Таким чином, об`єкт «Спосіб немедикамеитозного лікування електроліти гомеостазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)», який охарактеризований у формулі винаходу, не відповідає визначенню «процесу (способу)» як об`єкту технології за п.2.3.2 «Правил складання та подання заявки на винахід та заявки на корисну модель», затверджених наказом Міністерства освіти і науки України 22.01.2001 р. №22, оскільки сукупність дій, яка зазначена у формулі винаходу, не спрямована на досягнення певного технічного результату. Враховуючи вищезазначене у п. 1 та п. 2, заявлений об`єкт «Спосіб немедикаментозного лікування електролітного гомеостазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)» не можна визнати «процесом (способом)» як об`єктом винаходу, а відтак він не належить до об`єктів технологій, зазначених у ч.2 ст.6 Закону, яким надається правова охорона.

15.05.2017 року позивач отримав рішення про відмову у видачі патенту на винахід №12021/3а/17, яке є науково обґрунтованим рішенням про відмову в видачі патенту, згідно вимог п.1.1 Договору.

Тобто, згідно з предметом договору виконавець виконав роботи по забезпеченню правового захисту інтересів замовника щодо об`єктів інтелектуальної власності та відмова у видачі патенту на винахід відбулася не у зв`язку з неналежним виконанням її зобов`язань за договором від 07.12.2016 року.

Тому підстав для стягнення з відповідача коштів отриманих з виконання договору у розмірі 3950 грн. (3500 грн. + 450 грн.) суд не вбачає.

Не підлягає стягненню з відповідача і 3720 грн., оскільки ці кошти позивач сплатив не відповідачу, а ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» за складання звіту за результатами патентного пошуку.

Відповідно до п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно.

Договір про надання послуг в сфері патентування №КМ-161130 від 07.12.2016 року не містить жодного посилання на реалізацію будь-якого товару.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При вирішенні спорів про захист прав споживача слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на продавцеві (виготівникові).

Пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Послуга в сфері патентування не є послугою для задоволення власних потреб, потому що потребує подальшу комерціалізацію об`єкта патентування (введення в цивільний оборот, отримання прибутку), тобто введення особою підприємницької діяльності.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови №4від 31березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» (з подальшими змінами) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

За п. 5 ч. 1 ст.4 Закону «Про захист прав споживача» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ст. 711 ЦК України, шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

В судовому засіданні не встановлено і позивач не довів неправомірних дій та завдання йому шкоди відповідачем, тому суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясував обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених наданими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку про відмову в його задоволеності в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст.23, 610, 901, 906 ЦК України, ст.ст.1, 4, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення сплаченої грошової суми та стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 19.03.2020 року.

Суддя: С.І. Майдан