Справа № 192/1966/19
Провадження № 2/192/974/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"01" жовтня 2020 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання Корота Л.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення отриманого завдатку.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він 27 жовтня 2015 року уклав з відповідачкою договір позики на суму 300281 грн. 63 коп., який нею підписаний.

Відповідно до п. 2 вказаного договору повернення вказаної суми може мати місце за бажанням позичальника на протязі десяти років з правом пролонгації рівновеликими частинами, проте останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 27 жовтня 2025 року.

Згідно п. 4 договору при порушенні позичальником зобов`язано поверненню щомісячних сум, передбачених п. 3 договору, позичальник сплачує відсотки за користування у розмірі 0,1 відсоток на місяць, розрахованих від сум залишку непоганої заборгованості з моменту порушення до повного виконання зобов`язань по договору.

Відповідачка неодноразово порушувала строки сплати щомісячних платежів, а з серпня 2019 року взагалі перестала сплачувати щомісячні платежі.

Відповідачкою в порядку виконання умов договору за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2019 року було сплачено 22283 грн. 03 коп.

Крім того сума неустойки за не сплату боргу відповідно до умов договору складає 300 грн. 28 коп., а розмір відсотків за період несвоєчасної сплати щомісячних платіж станом на 18 жовтня 2019 року становить 7541 грн. 58 коп.

За таких підстав вважає, що з відповідачки на його користь слід стягнути борг по укладеному договору позики в розмірі 285840 грн. 46 коп., з яких 277998 грн. 60 коп. основна сума неповернутого боргу, 300 грн. 28 коп. неустойка та 7541 грн. 58 коп. відсотків.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, у зв`язку з неявкою відповідачки не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 35), причини своєї неявки суду не повідомила.

З`ясувавши думку позивача, суд враховуючи, що відповідачка повідомлена про час та місце судового засідання належним чином, постановив проводити судовий розгляду у відсутність відповідачки та за згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 укладено договір позики №14.04 з ОСОБА_2 , відповідно до якого кредитор передає позичальнику у власність 300281 грн. 63 коп. терміном на 10 років з правом пролонгації рівновеликими частками, проте останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 27 жовтня 2025 року (а.с. 5).

Відповідно до п.п. 3, 3.1, 4 вказаного договору, щомісячний внесок складає не менше 500 грн. в період з 20 по 30 число, у разі прострочення щомісячного внеску суми позичальник сплачує кредитору неустойку в розмірі 0,1 відсоток від позиченої суми за кожне прострочення та відсотки за користування у розмірі 0,1 відсоток на місяць розрахункових від сум залишку непогашеної заборгованості з моменту порушення до повного виконання зобов`язань по договору.

Згідно п. 6 зазначеного договору цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі кредитором позичальнику обумовленої суми.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони при підписанні договору домовились, що моментом укладання договору є момент фактичної передачі коштів від кредитора позичальнику.

Разом з тим позивач доказів на підтвердження виконання з боку позивача умов договору, а саме передачі обумовленої суми відповідачці суду не надав.

Суд не приймає доводи позивача про те, що оскільки відповідачка здійснювала погашення отриманої позики за договором, тому дана обставина підтверджує виконання збоку позивача умов договору в частині передачі коштів відповідачці, оскільки доказів на проведення платежів на погашення отриманої позики відповідачкою суду також не надано.

Тому суду вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми боргу за договором з врахуванням відсотків та неустойки є безпідставними, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивачку.

На підставі викладеного ст.ст. 207, 526, 551, 626, 628, 638, 1046, 1048 - 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , яка мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 про стягнення боргу відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в загальному порядку встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.