Єдиний унікальний номер: 223/530/20
Провадження номер: 2/223/278/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 1995 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та наказом №37-к від 25 лютого 2020 року його було звільнено внаслідок невідповідності стану здоров`я. На час звільнення належна позивачу сума до виплати склала 32328,36 гривень, проте у день звільнення не була виплачена. Станом на день подання даної позовної заяви залишок невиплаченої ОСОБА_1 заробітної плати складає 22334,42 гривень. Тому, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу заборгованість із заробітної плати та його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, середньоденна заробітна плата позивача становить 283,77 гривень, а затримка належних останньому сум при звільненні за період з 26 лютого 2020 року по 23 липня 2020 року, включно, становить 101 робочих днів, отже розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день подачі позову складає 28660,77 гривень.

Окрім того, незаконні дії відповідача щодо не своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні, поставили останнього у скрутне матеріальне становище, яке унеможливило достойне забезпечення коштами його родину, привели до психологічних страждань та необхідності відшукувати інші джерела доходу для придбання, зокрема, продуктів харчування, одягу тощо. Тому, ОСОБА_1 незаконними діями відповідача була спричинена моральна шкода в розмірі 10000,00 гривень.

З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: заборгованість із заробітної плати у сумі 22334,42 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 01 березня 2020 року по день ухвалення судом рішення, без утримання податків та обов`язкових зборів; в порядку відшкодування моральної шкоди 10000,00 гривень; витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 27 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 30 вересня 2020 року (а.с. 18).

Пізніше на адресу суду від позивача надійшло письмове клопотання про відмову від частини позовних вимог та їх уточнення, згідно з яким ОСОБА_1 зазначає, що 19.08.2020 року відповідач сплатив заборгованість із заробітної плати в сумі 22334,42 гривень, а тому, оскільки заборгованість зі заробітної плати відсутня позивач відмовляється від позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та просить суд стягнути з Держаного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь: середній заробіток за час весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 01 березня 2020 року по 19 серпня 2020 року, за кожний робочий день, без утримання податків та обов`язкових зборів; в порядку відшкодування моральної шкоди 10000,00 гривень; витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень (а.с. 41).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно ч. 3 ст. 255 ЦПК України ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Так, позивач відповідно до положень ст. ст. 49, 206 ЦПК України відмовився від частини вимог позову, підстави для неприйняття такої відмови в судовому засіданні не встановлено, відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права сторін, тому суд вважає за необхідне прийняти відмову ОСОБА_1 від вимог позову в частині стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 22334,42 гривень та на підставі ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі в цій частині.

Від відповідача на адресу суду 14 серпня 2020 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 27 липня 2020 року, надійшов відзив на позов з доданими до нього доказами про підтвердження направлення його копії та доданих нього документів позивачу, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1 було звільнено з підприємства наказом №37-к від 25 лютого 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 32328,36 гривень, яка була частково сплачена підприємством у сумі 9993,94 гривень. Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Коштами від реалізації була сплачена заборгованість з виплати заробітної плати за листопад-грудень 2019 року у порядку черговості виникнення заборгованості із заробітної плати. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків. Окрім того, у відзиві відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявності понесених моральних страждань та причин їх виникнення. Відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 21-22).

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 27 березня 1995 року по 24 лютого 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 24 лютого 2020 року наказом № 37-к від 25 лютого 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-10).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1785 від 03 липня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з підприємства 24 лютого 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я наказом №37-к від 25 лютого 2020 року.

Нараховані кошти на час звільнення склали 32328,26 гривень.

Сума до сплати за лютий 2020 року складає 26024,33 гривень, з них:

- 05.03.2020 року виплачено 1316,17 гривень згідно з платіжним дорученням №95 від 05.03.2020 року (а.с. 12, 37);

- 23.03.2020 року сплачено 604,10 гривень згідно з платіжним дорученням №43 від 23.03.2020 року (а.с. 13, 36);

- 03.04.2020 року виплачено 136,33 гривень (допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок ФСС) згідно з платіжним дорученням №903 від 03.04.2020 року (а.с. 14, 35);

- 07.04.2020 року сплачено 1061,65 гривень згідно з платіжним дорученням №115 від 07.04.2020 року (а.с. 15, 34);

- 29.04.2020 року виплачено 571,66 гривень згідно з платіжним дорученням №131 від 29.04.2020 року (а.с. 16, 33).

Станом на 01 липня 2020 року не перераховано 22334,42 гривень.

Середньоденна заробітна плата на час звільнення склала 283,77 гривень (а.с. 11).

Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 26-29).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства 24 лютого 2020 року наказом №37-к від 25 лютого 2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 283,77 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становить 283,77 гривень, що підтверджується довідкою Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1785 від 03 липня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 25 лютого 2020 року по день здійснення повного розрахунку з позивачем, а саме, по 19 серпня 2020 року, включно, становить 34336,17 гривень (121 робочих дні х 283,77 гривні = 34336,17 гривень).

Однак, зважаючи, що позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 01 березня 2020 року по 19 серпня 2020 року, а суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за зазначений період становить 33201,09 гривень (117 робочих днів х 283,77 гривні = 33201,09 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Більш того, враховуючи, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 та як наслідок при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останнього враховувались грошові виплати заробітної плати позивача до утримання з них податків та обов`язкових зборів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та обов`язкових зборів.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних позивачеві сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки ОСОБА_1 виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені.

Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати.

Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом сума нарахованої та несплаченої відповідачем заробітної плати складала 22334,42 гривень, що підтверджується довідкою відповідача №1785 від 03 липня 2020 року, яка була сплачена лише за час розгляду справи, а тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33201,09 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень, суд виходить з наступного.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право ОСОБА_1 на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який майже 25 років працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», був вимушений звільнитись у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало продовженню виконуваній роботі, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального становища ОСОБА_1 , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена втратою нормальних життєвих зв`язків, погіршенням життєвих умов, однак ОСОБА_1 не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданої до суду квитанції №0.0..1 від 22 липня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову ОСОБА_1 , суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 743,48 гривень (38201,09 грн.*840,80 грн. / 43201,09 грн. = 743,48 грн.).

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23 ЦК України, ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від вимоги позову до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» щодо стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в сумі 22334 (двадцять дві тисячі триста тридцять чотири) гривні 42 (сорок дві) копійки.

Провадження в цивільній справі за Єдиним унікальним номером 223/530/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в частині позовних вимог щодо стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в сумі 22334 (двадцять дві тисячі триста тридцять чотири) гривні 42 (сорок дві) копійки, - закрити у зв`язку з відмовою позивача від частини вимог позову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 01 березня 2020 року по 19 серпня 2020 року у розмірі 33201 (тридцяти трьох тисяч двохсот однієї) гривні 09 (дев`ять) копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , втрати зі сплати судового збору у розмірі 743 (сімсот сорок три) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.