РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.03.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 29 997,50 грн., з яких: на споживчі цілі 25 000,00 грн., на придбання послуг у продавця ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс Життя» - 4500,00 грн., на сплату комісії за оформлення кредиту 497,50 грн. Кредит надається строком на 36 місяців з 27.03.2013 року по 27.03.2016 року, розмір процентної ставки складає 9,99% річних. 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № від 27.03.2013 року, укладеного з відповідачем.

Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та станом на 16.11.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 35837,41 гривень, що складається з: залишок заборгованості за кредитом 24858,74 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 2733,42 грн., комісія 8245,25 грн. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.02.2017 року відкрито провадження у справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.02.2018 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду.

Відповідач надав до суду відзив, відповідно до якого відповідач частково визнає позовні вимоги позивача на загальну суму 17 804,19 грн., в тому числі залишок заборгованості за кредитом у розмірі 15070,77 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 2733,42 грн., а також витрат судового збору пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог на користь позивача, а інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає. В позовній заяві позивач не обґрунтував підстави нарахування комісії у розмірі 8245,25 грн. Відповідач вважає, що встановлена банком у кредитному договорі щомісячна комісія у розмірі 596,95 грн. не відповідає вимогам законодавства та не підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі, адже дана комісія за обслуговування кредиту є супутньою послугою та в кредитному договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надані відповідачем. Таким чином, за недоведеністю позивачем правомірності нарахування та стягнення з відповідача комісії у розмірі 8245,25 грн., дана сума стягненню не підлягає, що також відповідає правовій позиції, яка зазначена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16. У відповідності до заяви на видачу готівки №34 від 27.03.2013 року відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 25 000,00 грн. На день складання позивачем позовної заяви, відповідач здійснив платежі за кредитним договором на загальну суму 11 135,00 грн., згідно наданих квитанцій. Відповідач, керуючись положеннями кредитного договору та з урахуванням наданих квитанцій, зробив свій власний розрахунок заборгованості по тілу кредиту. Згідно результатів цього розрахунку, станом на 02.12.2016 року заборгованість відповідача по тілу кредиту за кредитним договором має складати 15070,77 грн. Таким чином, різниця між заявленою позивачем у позові сумою кредиту у розмірі 24858,74 грн. та розрахунковою відповідачем сумою кредиту у розмірі 15070,77 грн. є недоведеною, а отже не підлягає задоволенню.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно відповіді на відзив просив розглядати справу в його відсутність, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, з урахуванням його заперечень.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 27.03.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 29 997,50 грн., з яких: на споживчі цілі 25 000,00 грн., на придбання послуг у продавця ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс Життя» - 4500,00 грн., на сплату комісії за оформлення кредиту 497,50 грн. Кредит надається строком на 36 місяців з 27.03.2013 року по 27.03.2016 року, розмір процентної ставки складає 9,99% річних.

Згідно п.п. 1.5.4., 1.5.5., 1.5.6. договору про надання споживчого кредиту № в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав регулюються чинним законодавством України. Якщо банк на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору вимога банку втрачає чинність. У випадку невиконання позичальником умов вимоги, банк має право звернутись до відповідного суду для стягнення заборгованості за договором в примусовому порядку.

Згідно графіку платежів від 27.03.2013 року банком встановлено щомісячні платежі на залишок заборгованості в розмірі 1565,00 грн. до 27.03.2016 року.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № від 27.03.2013 року, укладеного з відповідачем.

З повідомлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №200238515 від 05.01.2015 року встановлено, що позивач звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про сплату заборгованості по кредитному договору № від 27.03.2013 року, яка на дату відступлення вимоги склала 35837,41 грн. (24858,74 грн. сума простроченого кредиту; 10978,67 грн. сума прострочених відсотків за користування кредитом), оплату якої йому необхідно здійснити протягом 10 днів з моменту отримання даного листа.

Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та станом на 16.11.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 35837,41 гривень, що складається з: залишок заборгованості за кредитом 24858,74 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 2733,42 грн., комісія 8245,25 грн.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому за приписами ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач отримав кредит в сумі 29 997,50 грн. Згідно, наданих відповідачем квитанцій, вбачається, що відповідач здійснив платежі за кредитним договором на загальну суму 11135,00 грн., а саме: №1189 від 27.03.2013 року сума 1565,00 грн.; №6798 від 24.05.2013 сума 1600 грн.; №4575 від 27.06.2013 року сума 1600 грн.; №2046 від 25.07.2013 року сума 1600 грн.; №8405 від 30.08.2013 сума 1600 грн.; №1204 від 09.10.2013 року сума 950 грн.; №7941 від 16.10.2013 року сума 620 грн.; №5375 від 29.10.2013 року сума 1600 грн. (29 997,50 грн. 11 135,00 грн. = 18 862,50 грн.).

Враховуючи порушення відповідачем умов договору в частині оплати заборгованості, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по кредиту в розмірі 18862,50 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, за умовами договору ОСОБА_1 зобов`язаний був сплачувати 9,99 відсотки річних за користування кредитом.

Тому, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2733,42 грн.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми комісії, суд враховуючи особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що в цій частині позову слід відмовити.

Так, за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які не справедливими. Умови договору є несправедливими, якщо суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Позивач нарахував відповідачу комісію за послуги, що супроводжують кредит в розмірі 8245,25 грн., що є незаконним, тому суд приходить до висновку, що в даній частині позову позивачу слід відмовити.

Зазначена правова позиція знайшла відображення в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16.

Враховуючи вищенаведене суд, вважає, що позов підлягає задоволенню частково в загальній сумі 21595,92 гривень.

Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 21595,92 гривень, що складає 60,26% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 20839,19 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає, стягненню судовий збір у сумі 830,38 гривень, що відповідає 60,26% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду 1378,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 530, 627, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03150, м.Київ, вул.Фізкультури, буд. 28Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО 300528) заборгованість у розмірі 21595,92 грн. за кредитним договором № від 27.03.2013 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 18862,50 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 2733,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03150, м.Київ, вул.Фізкультури, буд. 28Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО 300528) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 830,38 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан