ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1491/17
Провадження № 22-ц/4820/487/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представника позивача Москалюк С.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/1491/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року (суддя Бондар О.О.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідач став клієнтом банку ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та підписавши відповідну анкету, згідно з якою отримав кредитну карту «Універсальна».

Позивач вказував, що 30.08.2012 відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 18500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконував належним чином зобов`язання, а тому станом на 28.02.2017 утворилась заборгованість у розмірі 33 229 грн. 35 коп., з них: 19175 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом; 11695 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штрафи (фіксована частина - 500 грн. та 1558 грн. 54 коп. - процентна складова).

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати у справі.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 19175 грн. 05 коп. та судові витрати в сумі 912 грн.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням судом норм матеріального права. Вказує, що судом було зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом, оскільки встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав законних підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Апелянт вказує, що з урахуванням довідки, підписаної позичальником, відповідач був обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за користування кредитом, а тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані. Вважає, що суд першої інстанції не врахував вимоги процесуального законодавства, фактично ухилився від вирішення спору по суті в частині стягнення відсотків та протиправно звільнив відповідача від зобов`язання зі сплати відсотків та порушив вимоги ст. 1048, 1054 ЦК України.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що відповідачу згідно з договором від 27.01.2011, укладеного в виді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку було надано кредитну картку «Універсальна». 30.08.2012 відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold», відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 18500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7).

З поданого банком розрахунку суми боргу вбачається, що станом на 28.02.2017 нарахована заборгованість за кредитним договором в сумі 33 229 грн. 35 коп., з них: 19175 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом; 11695 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штрафи (фіксована частина - 500 грн. та 1558 грн. 54 коп. - процентна складова).

Відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції мотивував безпідставністю позовних вимог, оскільки в анкеті-заяві від 27.01.2011 процентна ставка не зазначена, Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

На підтвердження вимог Банк надав підписану 27 січня 2011 року ОСОБА_1 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN1780 (а.с. 181), в якій визначені пільговий період користування коштами, базова процентна ставка в місяць - 2,5 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; порядок внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що укладеним між сторонами договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами 2,5 % на місяць.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з наведеними умовами кредитування при укладенні 27.01.2011 договору про надання банківських послуг.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний ним.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові про стягнення процентів з підстав, що такі не передбачені укладеним між сторонами договором. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

Із розрахунку позивача вбачається, що при нарахуванні банком процентів за користування кредитом в розмірі 2,3 % на місяць, заборгованість по процентах з врахуванням проведених проплат по 29.08.2014 відсутня, в подальшому заборгованість за процентами нарахована за процентною ставкою в т.ч. 2,7%, 3,5% на місяць, що не відповідає умовам договору, а Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору.

Банк не надав доказів того, що за умови нарахування процентів відповідно до умов укладеного договору у ОСОБА_1 наявна заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

У зв`язку з недоведеністю вимог, заборгованість за процентами не підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в позові про стягнення процентів за недоведеністю вимог. В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 20 березня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай