233 № 233/676/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області

у складі :

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

при секретарі Теліціній О.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лугового В.В. звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначила, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 05 квітня 2002 року належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані її сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З липня 2014 року відповідачі в належній позивачці квартирі не мешкають, вартість комунальних послуг не сплачують. Реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі має наслідком порушення її прав як власниці, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідачів особами, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник позивачки адвокат Луговой В.В. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з*явилися, засобами електронного зв*язку звернулися до суду з заявами, у яких просили розглянути справу за їх відсутності, визнали позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання їх особами, що втратили право користування приміщенням квартири АДРЕСА_2 , оскільки з липня 2014 року мешкають в Російській Федерації (а.с.61-64, 65-67).

Оскільки позов визнаний відповідачами, суд відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України дійшов висновку про ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

З`ясувавши позицію представника позивачки та відповідачів по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Борисевич В.А. 05 квітня 2002 року, позивачка ОСОБА_4 є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11), в якій зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.29-30, 32-33).

Як вбачається з актів від 20 жовтня 2017 року, від 12 листопада 2018 року, від 05 грудня 2019 року, затверджених директором КП «ЖЕК № 6», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 не мешкають з липня 2014 року (їх особисті речі відсутні) (а.с.12-14).

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Підстави стверджувати, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб відсутні; також у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності визнаних відповідачами обставин або добровільності їх визнання.

Приймаючи до уваги, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з власної волі з липня 2014 року не проживають у квартирі АДРЕСА_2 , без поважних причин, оскільки з власної волі змінили місце проживання, згідно поданих ними до суду заяв визнають позов, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням зазначеної квартири.

В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору по справі слід віднести на відповідачів по справі.

Керуючись ст. ст. 4,19, 200, 259,263, 264, 265 ЦПК України , -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особами, які втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 березня 2020 року.

Суддя