1Справа № 335/4107/15-ц 4-с/335/17/2020
УХВАЛА
16 вересня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.М.,
представника заявника ОСОБА_1
приватного виконавця Шавлукової З.А.,
представників заінтересованої особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, заінтересована особа ОСОБА_5 ,
24.02.2020 до суду від ОСОБА_4 надійшла скарга на дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № 60865751, за виконавчим листом № 335/4107/15-ц, в якій скаржник простить суд визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, а саме:
- визнати протиправною відмову приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни щодо не передачі на реалізацію нерухомого манна боржника предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни щодо не передачі па реалізацію нерухомого майна боржника предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати приватного виконавця Шавлукову Заіру Арсенівну усунути порушення прав скаржника шляхом передачі па реалізацію нерухоме манію боржника предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати приватного виконавця Шавлукову Заіру Арсенівну усунути порушення прав скаржника шляхом зобов`язання провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації нерухомого майна боржника предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування скарги зазначено, що 15.04.2019 Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на виконання рішення Запорізького апеляційного суду від 20.03.2019, видав виконавчий лист № 335/4107/15-ц яким вирішив: «В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 як правонаступником ПАТ «Європейський Газовий Банк» за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012р. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №КМК/01/09, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В. 27 лютого 2009 р. за реєстровим № 268.
Приватний виконавець направила ОСОБА_4 листа у якому відмовила у передачі на реалізацію нерухомого майна боржника Предмету іпотеки. Своє рішення Приватний виконавець аргументує рішенням органу опіки та піклування щодо відмови у наданні дозволу на реалізацію квартири Предмету іпотеки, з огляду на те, що нібито ця реалізація порушить права малолітньої дитини ОСОБА_6 . Проте, з таким висновком Приватного виконавця, що не можна виставити на торги Предмет іпотеки з зареєстрованими дітьми, погодитися не можна. Це пов`язано з тим, що дозвіл органу опіки та піклування не потрібен для реалізації Предмету іпотеки на електронних торгах та подальшої видачі свідоцтва про реалізацію майна, а потрібен при укладенні договору іпотеки, якщо житловим приміщенням має користування дитина. Таким чином, Приватний виконавець має усі підстави виставити Предмет іпотеки навіть з зареєстрованими дітьми на електронні торги.
Дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 була прописана у Предметі іпотеки з 22.07.2015 року. При цьому, договір іпотеки було підписано 19.04.2012, тобто, до моменту народження ОСОБА_6 . При цьому, положення договору іпотеки та положення Закону України «Про іпотеку» забороняють іпотекодавцю передавати право користування та володіння предметом іпотеки третім особам без дозволу іпотекодержателя. При цьому, такого дозволу Боржникові ніхто не надавав, що свідчить про те, що він зловживаючи своїми цивільними правами навмисно зареєстрував малолітню дитину з метою ускладнення процедури продажу Предмету іпотеки на електронних торгах.
Крім того, батьком ОСОБА_6 народження являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як вбачається з реєстру речових прав на нерухоме майно за батьком зареєстрованої дитини є на праві власності житловий будинок 72,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Таким чином, ОСОБА_6 має право проживати і в зазначеному житловому приміщенні, а тому, виставлення Предмету іпотеки з зареєстрованою дитиною не порушить права останньої.
Відповідно до п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідно попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а вразі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Дана норма не містить жодних виключень.
Приватним виконавцем направлено лист до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (органу опіки і піклування) для вирішення питання щодо надання дозволу на реалізацію зазначеної квартири у зв`язку з тим, що в квартирі зареєстрована неповнолітня дитина. Згідно відповіді районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (органу опіки і піклування) від 24.01.2020 за вих. №01-10/0065, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки і піклування, не надає дозволу на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Таким чином, приватний виконавець не мала законних підстав для звернення стягнення на зазначене майно боржника.
Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України скаргу на рішення державного виконавця може бути подано у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частини 1статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як встановлено судом, постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року по справі № 335/4107/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.
Позов ОСОБА_4 задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 як правонаступником ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором від 19 квітня 2012 року № 557-190412 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В. 27 лютого 2009 року за реєстровим № 268.
За рахунок предмета іпотеки задоволено вимоги ОСОБА_4 щодо заборгованості за кредитним договором від 19 квітня 2012 року № 557-190412 у розмірі 1 268 815,42 грн., у тому числі, заборгованості за процентами в сумі 667 383,86 грн., пені 601 431,56 грн.
Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки квартири АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_5 , шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що припинення нарахування процентів, неустойки та застосування інших санкцій відбувається за всіма видами заборгованості банку перед третіми особами, і не стосується заборгованості третіх осіб перед банком. З урахуванням наявності постанови Правлінням Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк», боржник ОСОБА_5 не звільняється від сплати нарахованих процентів та неустойки. У пункті 3.1 вказаного договору сторонами узгоджено, що позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за ставкою 50 % річних за період з 11 квітня 2014 року до дня фактичного погашення позикової (основної) заборгованості. Отже, сторони визначили договором такі умови щодо нарахування процентів, як плата за користування кредитними коштами, яка відбувається і після закінчення строку кредитування та за іншою (підвищеною) ставкою, до дня фактичного погашення кредиту. Також не суперечить умовам договору та чинному законодавству нарахування пені на несвоєчасну сплату кредиту та вже нарахованих, але не сплачених відсотків. А тому банк за цими правовідносинами мав право нараховувати проценти та пеню після спливу строку кредитування. За змістом приписів параграфа два глави 49 ЦК України особливість пені полягає в тому, що вона нараховується з першого дня прострочення і доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму неналежного виконаного або невиконаного грошового зобов`язання протягом всього періоду прострочення, якщо інше не зазначено у законі чи договорі. Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Договір відступлення права вимоги від 19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_4 посвідчений нотаріально, а відомості про ОСОБА_4 як іпотекодержателя внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаною постановою встановлені наступні обставини: 19.04.2012р. між ОСОБА_5 та ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» укладено кредитний договір № 557-190412, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 700 000,00 гривень.

08.04.2013 між ОСОБА_5 та ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» укладено договір про реструктуризацію кредитного договору.

19.04.2012 між ОСОБА_5 та ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» в забезпечення виконання кредитного договору № 557-190412 від 19.04.2012, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, укладено договір іпотеки № 966-190412/I.

З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до суду ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» звернувся 05.05.2015 року.

6 липня 2018 р. між ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» та ОСОБА_4 був укладений договір № 06/07 відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого до ОСОБА_4 перейшло право вимоги банку до позичальника ОСОБА_5 щодо стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 у розмірі 1 308 811,44 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 р. заяву ОСОБА_4 про заміну сторони судового провадження задоволено. На підставі ч. 1 ст. 55 ЦПКУ замінено сторону судового провадження - позивача ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» на його правонаступника ОСОБА_4 .

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

15.04.2019 судом видано виконавчий лист у справі №335/4107/15-ц.

На примусовому виконанні з 11.12.2019 року, у приватного виконавця Виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавчий лист № 335/4107/15-ц виданий 15.04.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 боргу за кредитним договором №557-190412 від 19 квітня 2012р. у розмірі 1 268 815 (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 42 копійки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_5 , шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

18.12.2019 Приватним виконавцем Шавлукова З.А. було проведено опис нерухомого заставного майна Боржника гр. ОСОБА_5 квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яка знаходиться в іпотеці Заявника про що винесено відповідну постанову.

Приватним виконавцем було встановлено, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки з 22.07.2015 зареєстрована неповнолітня особа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.02.2020 на стягувачем отримано відповідь від приватного виконавця Шавлукової З.А. від 17.05.2020 № 713, якою відмовлено Заявнику у задоволенні заяви (шляхом передачі на реалізацію нерухомого майна боржника, що є предметом іпотеки: квартири АДРЕСА_1 ) з посиланням на порушення законних прав неповнолітньої особи ОСОБА_6 , вимог п. 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 та відсутністю дозволу Органу опіки та піклування Вознесенівського району Запорізької міської ради на реалізацію предмета іпотеки.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в постанові від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Положення пункту 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, дійсно передбачають, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Відповідно до частини першої статті 176 СК України батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення неповнолітньої дитини житлом покладається на її батьків, а не дідуся.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в спірній квартирі після укладення іпотечного договору, є онукою боржника, до того ж вона не мала права власності на предмет іпотеки, сам Договір іпотеки № 966-190412/І до цього часу не був оскаржений, є дійсним та законним.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди Іпотекодержателя: передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до н. 4.1.4. Договору іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, паном), не видавати довіреностей на користування та розпорядженням Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя. Предмет іпотеки може бути предметом наступної іпотеки тільки в забезпечення заповзань перед АТ «ЄВРОГАЗБАНК».

ОСОБА_5 не повідомляв кредитора про реєстрацію дитини та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в спірній квартирі.

Таким чином, реєстрація ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі, яка передана в іпотеку відповідно до іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», не може бути обставиною, що свідчить про неправомірність дій державного виконавця щодо передачі предмета іпотеки на реалізацію, оскільки реалізація належного боржнику майна є кінцевою стадією виконання судового рішення.

Попередній дозвіл органу опіки та піклування був необхідний при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мали право користуватися діти, а не при виконанні судового рішення про стягнення заборгованості шляхом реалізації предмета іпотеки, тому з огляду на викладене відсутній факт порушення житлових прав дитини на момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири.

Доказів визнання недійсним договору іпотеки з підстав передачі майна в іпотеку без згоди органу опіки та піклування матеріали справі не містять.

Окрім того, батьком ОСОБА_9 2012 р.н. є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого на праві власності є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується реєстром речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, встановивши, що малолітня ОСОБА_9 , 2012 року народження, на час укладення іпотечного договору в будинку зареєстрована не була, не мала та не має права власності на предмет іпотеки, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Окрім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_10 2012 р.н. та ОСОБА_8 1983 р.н. зареєстровані у спірній квартирі 22.07.2015 після подачі 05.05.2015 до суду ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК», правонаступником якого є ОСОБА_4 , позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

До того ж, іпотечне майно: квартира заг. пл. 141,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 - не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно абзаців першого та другого пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Беручі до уваги, що на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, а тому наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення.

Отже, суд констатує, що в даному випадку виконувалось рішення суду звернення стягнення на предмет іпотеки, тому в даному випадку не підлягають застосуванню норми Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.2016 № 1301/29431, а отже враховуючи викладені обставини справи та надані суду докази, суд приходить до висновку про порушене право заявника в частині виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 447453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни задовольнити.

Визнати протиправною відмову приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни, в рамках виконавчого провадження № 60865751, щодо не передачі на реалізацію нерухомого манна боржника предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни, в рамках виконавчого провадження № 60865751, щодо не передачі на реалізацію нерухомого майна боржника предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати приватного виконавця Шавлукову Заїру Арсенівну, в межах виконавчого провадження № 60865751, усунути порушення прав скаржника шляхом передачі на реалізацію нерухомого майна боржника предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , без отримання згоди від органу опіки та піклування.

Зобов`язати приватного виконавця ОСОБА_11 усунути порушення прав скаржника шляхом зобов`язання провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації нерухомого майна боржника предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 , без отримання згоди від органу опіки та піклування.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Вступну та резолютивну частини ухвали виготовлено в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 16 вересня 2020 року.

Повний текст ухвали виготовлений 22 вересня 2020 року.

Суддя І.П. Соболєва