Провадження №2/369/573/20
УХВАЛА

про повернення позову

02.03.2020 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області про визнання незаконною постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області про визнання незаконною постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, шляхом зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

При подачі позовної заяви до суду позивачами були порушені вимоги ст. 177 ЦПК України, у зв`язку з чим ухвалою судді від 13.12.2019 року позовну заяву було залишено без руху і надано строк для виправлення недоліків тривалістю десять днів з дня отримання позивачем цієї ухвали.

У наданий строк від позивача надійшла нова доповнена редакція позову, яка містить наступні вимоги: визнати незаконною і скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №780/02-31 від 22.03.2019 року державного нотаріуса Панікар В.М. Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області в м. Боярка вул. Богдана Хмельницького, буд. 113; зобов`язати державного нотаріуса Панікар В.М. Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області в м. Боярка вул. Богдана Хмельницького, буд. 113, видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями першої черги спадкування за законом свідоцтва на право власності спадкового майна в рівних частинах кожному по 1/2 частині спадкового майна що належала спадкодавцю ОСОБА_3 ; зобов`язати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 передати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 оригінали свідоцтва на право власності від 18.01.2003р., виданого Виконавчим комітетом Музичанської сільської ради та технічний паспорт на Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Однак, доповнена нова редакція позову не містила повного виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Зокрема, нова редакція позову повторно не містила повного виконання: ст. 177 ЦПК України.

За таких обставин, 31.01.2020 року ухвалою судді позовну заяву було повторно залишено без руху і надано строк для виправлення недоліків тривалістю десять днів з дня отримання позивачем цієї ухвали, а саме: кожному позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Окрім того, позивачам необхідно було подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи відповідності до п. 9 ст. 175 ЦПК України, та надати оригінали квитанцій про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали судді від 31.01.2020 позивачами було подано нову доповнену редакцію позову 25.02.2020 року, яка містить наступні вимоги: визнати незаконною і скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №780/02-31 від 22.03.2019 року державного нотаріуса Панікар В.М. Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області в м. Боярка вул. Богдана Хмельницького, буд. 113, шляхом видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями першої черги спадкування за законом свідоцтва на право власності спадкового майна в рівних частинах кожному по 1/2 частині спадкового майна що належала спадкодавцю ОСОБА_3 .

Однак зі змісту вказаних вимог вбачається, що вони містять дві окремі немайнові вимоги, оскільки не передбачено законом такого способу захисту: як визнання незаконною і скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної, шляхом видачі свідоцтва на право власності спадкового майна, оскільки це дві окремі вимоги.

Окрім того, як вбачається із матеріалів доповненої позовної заяви від 25.02.2020 року, вказана позовна заява від імені ОСОБА_2 подана через представника ОСОБА_6 , на підставі довіреності від 09.01.2020 року, що не передбачено чинним законодавством.

Також додатково слід наголосити, що відповідно до частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». (ч. 4 с. 62 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Слід також зазначити, що повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання позовної заяви, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі, або у довіреності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі № 811/1507/18.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та 1312 Конституції України, представництво здійснюється виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, позовна заява підписана представником позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6 . Однак матеріали позовної заяви не містять належним чином засвідчених документів на підтвердження права ОСОБА_6 на зайняття адвокатською діяльністю (посвідчення адвоката, свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю), а також ордеру на ведення справи в суді, тобто відсутні докази наявності у ОСОБА_6 права на представництво прав у суді, яке з 01 січня 2019 року здійснюється виключно адвокатами.

Таким чином, суд вважає, що копія довіреності на право бути представником в судових установах не підтверджує право на зайняття адвокатською діяльністю, не підтверджує правовий статус адвоката, та не надає ОСОБА_6 безумовного права підпису в інтересах та від імені позивача.

Згідно 258 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови, судові накази.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, на даний час вимоги ухвали судді від 31.01.2020 року позивачами не виконані у повному обсязі, тому позовну заяву з доданими до неї матеріалами необхідно повернути останнім.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Виходячи з вищевикладеного, приходжу до висновку про повернення позивачу позовної заяви та доданих до неї документів.

Одночасно розяснюю, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Таким чином, до цього часу ухвала судді не виконана, недоліки позовної заяви не усунуті. Ця обставина є перешкодою для вирішення питання про відкриття провадження в справі та вирішення спору судом по суті.

Оскільки, позивачем відповідно до ухвали судді не виконано всі вимоги, які є передумовою відкриття провадження у справі, то позовна заява вважається неподаною і має бути повернута позивачу.

Згідно з нормою ч.3 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст.ст.175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.18, 185, 258, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області про визнання незаконною постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину за законом- вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили у прядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя Т. В. Дубас