головуючий у суді І інстанції Савицький О.А.
провадження № 22-ц/824/5941/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мостової Г.І.,

суддів: Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гурез Іванни Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 481 142 грн 50 коп., інфляційні втрати у сумі 11 151 грн 95 коп., 3% річних у сумі 9 141 грн 70 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5 014 грн 37 коп.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 06 вересня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач передала їй грошові кошти у розмірі 648 857 грн 50 коп., що на день укладення договору за курсом НБУ становило еквівалент 25 000 доларів США, а вона зобов`язалась повернути відповідачу вказані грошові кошти до 06 жовтня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, за вищевказаним договором, 06 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого позивач передала відповідачу в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Складні життєві обставини не дозволили позивачу повернути позичені грошові кошти у визначений договором строк.

Отримавши повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач не заперечила проти продажу відповідачем предмету іпотеки третій особі для погашення заборгованості, оскільки відповідач запевнила її, що після продажу квартири одразу поверне різницю, яка перевищить розмір заборгованості.

16 травня 2018 року відповідачем відчужено належну позивачу квартиру, яка була предметом іпотеки, на користь ОСОБА_3 . Продаж квартири відбувся за ціною, що значно перевищує суму коштів, які позивач отримала у борг від відповідача.

Відповідно до пункту 10 договору купівлі-продажу квартири, продавець (відповідач) зобов`язаний повернути позивачу суму, що перевищує розмір заборгованості позичальника перед іпотекодержателем за договором позики.

Таким чином, посилаючись на те, що відповідач не виконала своїх зобов`язань, пов`язаних з поверненням їй різниці між сумою, отриманою від продажу квартири, та сумою заборгованості за договором позики, позивач звернулась до суду з цим позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за договором позики у сумі 481 142 грн 50 коп., інфляційних втрат у сумі 11 151 грн 95 коп., 3% річних у сумі 9 141 грн 70 коп., а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 5 014 грн 37 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 506 450 грн 52 коп., з яких 481 142 грн 50 коп. - заборгованість за договором позики; 11 151 грн 95 коп. - інфляційні втрати; 9 141 грн 70 коп. - 3% річних; 5 014 грн 37 коп. - судові витрати по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що відповідач, після звернення стягнення на предмет іпотеки, не виконала своїх зобов`язань щодо повернення позивачу різниці між сумою, отриманою від продажу предмета іпотеки, та сумою заборгованості за договором позики.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гурез І.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а також допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Також, заявник вказує на те, що умовами договору купівлі-продажу предмета іпотеки не встановлено строк виконання зобов`язання по поверненню позивачу різниці між сумою, отриманою від продажу предмета іпотеки, та сумою заборгованості за договором позики, разом з тим, вимоги відповідно до положень статті 530 ЦК України на адресу відповідача не надходило, отже, відповідачем не порушено зобов`язання по поверненню грошових коштів. З огляду на вказане, судом першої інстанції не перевірено належним чином початок порушення грошового зобов`язання та період застосування відповідальності на підставі статті 625 ЦК України.

А також, вказує, що відповідач зазнав збитків, оскільки позичальником не сплачувалися відсотки за користування позикою та штрафні санкції за порушення зобов`язання, у зв`язку з порушенням позивачем зобов`язань за договором позики протягом двох місяців, тому сума боргу позивача перед відповідачем перевищує вартість проданої квартири.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом, 06 вересня 2017 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого позичальник позичила у позикодавця 648 857 грн 50 коп., що на день укладення цього договору за курсом НБУ становило еквівалент 25 000 доларів США, та зобов`язалась повернути борг до дванадцятої години ранку 06 жовтня 2017 року.

Разом з тим, у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня.

З метою забезпечення виконання взятого позичальником зобов`язання за договором позики, 06 вересня 2017 року між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В.

Відповідно до умов вказаного договору в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат із загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м.

У визначений в договорі строк зобов`язання з повернення позики виконано не було.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_2 отримала заяву-вимогу від ОСОБА_1 , у якій остання зобов`язала її сплатити згідно з договором позики від 06 вересня 2017 року суму у розмірі 648 857 грн 50 коп., що на день укладення договору за курсом НБУ становила еквівалент 25 000 доларів США, протягом 31 календарного дня з моменту отримання цього листа.

У випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги ОСОБА_1 буде змушена діяти згідно з п.п. 5.4.4, 6.1.2 договору іпотеки в рамках чинного законодавства України, в тому числі від свого імені продати за ціною, визначеною експертом, предмет іпотеки третім особам і спрямувати отримані кошті на задоволення своїх вимог.

Позивач підтвердила в судовому засіданні, що визнала вказану у заяві-вимозі заборгованість та не заперечила проти застосування ОСОБА_1 всіх передбачених договором іпотеки засобів, форм, способів тощо для задоволення її вимог іпотекодержателя/позикодавця.

16 травня 2018 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (предмет іпотеки). Продаж квартири вчинено за 1 130 000 грн.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язалась повернути ОСОБА_2 суму, що перевищує розмір заборгованості позичальника перед іпотекодержателем за договором позики (п.10 договору).

Як встановлено судом, зобов`язання, пов`язані з повернення суми, що перевищує розмір заборгованості позичальника перед іпотекодержателем за договором позики після продажу предмета іпотеки ОСОБА_1 не виконано.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, колегія апеляційного суду, встановивши, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем за договором позики становить 648 857 грн 50 коп., а продаж предмета іпотеки здійснено за 1 130 000 грн., що перевищує розмір заборгованості, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 481 142 грн 50 коп. (1 130 000 грн - 648 857 грн 50 коп.).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач зазнав збитків, оскільки позичальником не сплачувалися відсотки за користування позикою та штрафні санкції за порушення зобов`язання, у зв`язку з порушенням позивачем зобов`язань за договором позики протягом двох місяців, тому сума боргу позивача перед відповідачем перевищує вартість проданої квартири, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у вимозі іпотекодавця повинні бути зазначені всі складові порушеного зобов`язання, а іпотекодавець протягом тридцяти днів має право погасити зазначену заборгованість, визнати її або оспорити у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Оскільки, відповідач вимозі-заяві перед зверненням стягнення на предмет іпотеки та укладенням договору купівлі-продажу визначила тільки основну суму заборгованості, з якою позивач погодилась, то враховуючи частину 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку», вимоги відповідача щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія апеляційного суду, визначаючи початок перебігу виконання зобов`язання по поверненню позивачу різниці між сумою, отриманою від продажу предмета іпотеки, та сумою заборгованості за договором позики, враховує, що вчинені сторонами дії свідчать про те, що позивач мала законні сподівання на добросовісність дій відповідача щодо вчинення останньою відповідного розрахунку за наслідками укладення договору купівлі-продажу.

З огляду на те, що відповідачем не було виконано грошове зобов`язання з повернення суми коштів, що перевищували розмір заборгованості, позовні вимоги про стягнення суми боргу за період з 16 травня 2018 року по 21 лютого 2019 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення у розмірі 9 141 грн 70 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 11 151 грн 95 коп., а загальну суму 506 450 грн 52 коп., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гурез Іванни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 30 вересня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Слюсар