Постанова

Іменем України

24 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 569/17386/18

провадження № 61-5649св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон»,

представник відповідача - Пікалова Юлія Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» - Пікалової Юлії Михайлівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року у складі судді Гордійчук І. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» (далі - ТОВ «ВП «Акватон») про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 1991 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ВП «Акватон». 21 червня 2018 року вона була попереджена про скорочення чисельності працівників, а 22 серпня 2018 року її було звільнено із займаної посади заступника генерального директора з комерційних питань у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважала своє звільнення незаконним, оскільки їй не було запропоновано усі наявні на підприємстві вакантні посади, а її звільнення відбулося лише через особисте неприязне ставлення до неї як колишньої дружини керівника підприємства - ОСОБА_3 , пов`язане із розірвання шлюбу та поділом майна подружжя.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконними і скасувати накази генерального директора ТОВ «ВП «Акватон» від 21 червня 2018 року № 84-к в частині виведення із штатного розпису посади заступника генерального директора з комерційних питань і від 22 серпня 2018 року № 112-к про її звільнення з посади заступника генерального директора з комерційних питань та поновити її на роботі з 24 серпня 2018 року; стягнути з ТОВ «ВП «Акватон» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 серпня 2018 року по день постановлення судом рішення.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ від 22 серпня 2018 року № 112-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора з комерційних питань.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ТОВ «ВП «Акватон» на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24 серпня 2018 року.

Стягнуто з ТОВ «ВП «Акватон» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 серпня 2018 року по 23 жовтня 2019 року у розмірі 1 632 792,20 грн.

Стягнуто з ТОВ «ВП «Акватон» у дохід держави судовий збір у розмірі 2 114,40 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та стягнення з ТОВ «ВП «Акватон» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачем не було виконано передбачений законом обов`язок по працевлаштуванню працівника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, згідно з яким роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та існували на день звільнення, що свідчить про порушення роботодавцем вимог статті 49-2 КЗпП України. Таким чином, звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено з порушенням вимог трудового законодавства, що відповідно до статті 235 КЗпП України є підставою для її поновлення на роботі і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу, частково зупинено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник ТОВ «ВП «Акватон» - Пікалова Ю. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме неправильне застосування статті 42 КЗпП України, без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18, провадження № 61-15809св19, від 21 жовтня 2019 року у справі № 766/13926/18-ц, провадження № 61-9437св19, від 23 травня 2018 року у справі № 334/1939/16-ц, провадження № 61-118св18, неправильне застосування статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, провадження № 61?14794св18, неправильне застосування статті 49-2 КЗпП України без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 754/619/18, провадження № 61?17249св19, у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 760/3664/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку, що позивачу при звільненні не було запропоновано усі вакантні посади, оскільки в останньої була відсутня кваліфікація і необхідний досвід роботи для заміщення посад як головного бухгалтера, так і консультанта з питань зовнішньоекономічної діяльності, при цьому посаду консультанта з зовнішньоекономічної діяльності тільки планувалося ввести, вона не була вакантною і не могла бути запропонована ОСОБА_1 . Щодо професій охоронника, прибиральниці та машиніста крана, то ці посади є робітничими, нижчої кваліфікації, ніж у позивача, а тому не могли бути запропоновані їй. Інші вакантні посади на підприємстві були відсутні.

Також вказує, що позивач займала посаду заступника генерального директора з комерційних питань і така посада у штатному розписі була одна, тобто вимоги закону щодо врахування переважного права та переваг при залишенні на роботі у даному випадку не могли бути застосовані, оскільки іншого працівника на такій же посаді, з яким потрібно було порівнювати кваліфікацію і продуктивність праці, не було.

Крім того, позивача було поновлено на посаді, яку вона раніше обіймала, незважаючи на те, що ця посада скорочена, а скорочення не скасоване судом.

При звільненні позивача відповідачем були дотримані усі вимоги трудового законодавства, тому підстав для задоволення її позову немає.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 травня 1991 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу у фірму «Акватно» (у подальшому перейменована на ТОВ «ВП «Акватно») на посаду діловода, де працювала на різних посадах, а з 19 березня 2012 року - на посаді заступника генерального директора з комерційних питань згідно з наказом від 19 березня 2012 року № 24-к.

Відповідно до наказу генерального директора ТОВ «ВП «Акватон» від 21 червня 2018 року № 84-к «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників» з 02 липня 2018 року були внесені зміни у штатний розпис товариства і виведено наступні посади: заступника генерального директора з комерційних питань; заступника генерального директора із зовнішньо-економічних питань; начальника виробництва обмотувальної дільниці; начальника виробництва столярної дільниці; вантажника - одну штатну одиницю; одну штатну одиницю лицювальника-плиточника; водія - одну штатну одиницю; підсобного працівника - одну штатну одиницю; прибиральника виробничих приміщень - одну штату одиницю.

Інспектору з кадрів ОСОБА_4 у термін до 21 червня 2018 року було доручено надати списки працівників, які підпадають під скорочення, з урахуванням переваг залишення на роботі, передбачених чинним законодавством (пункт 2 наказу), у термін до 23 червня 2018 року включно вручити усім працівникам, які підпадають під скорочення, для письмового ознайомлення повідомлення про скорочення із копією даного наказу (пункт 3 наказу), а також запропонувати усім працівникам, які підлягають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії. У разі відмови від переведення або відсутності вільних вакантних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 08 серпня 2018 року (пункт 4 наказу).

Відповідно до повідомлення про наступне звільнення, яке було вручено 23 червня 2018 року, ОСОБА_1 було запропоновано очолити польську фірму ТОВ «Акватон-Електро» з метою організації реалізації продукції виробництва товариства на території Польщі, інших вакантних посад на підприємстві немає.

Наказом генерального директора ТОВ «ВП «Акватон» від 22 серпня 2018 року № 112-к ОСОБА_1 було звільнено з 23 серпня 2018 року з посади заступника генерального директора з комерційних питань у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ТОВ «ВП «Акватон» - Пікалової Ю. М. підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджено його за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом установлено, що у відповідача проводилися зміни в організації виробництва і праці (реорганізація), внаслідок яких здійснювалося скорочення штату працівників. Про можливе наступне вивільнення позивач була повідомлена відповідним попередженням.

Разом з тим, суди обґрунтовано вважали, що відповідачем не дотримано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Так, судом установлено, що у період з дня попередження про скорочення посади до дня розірвання трудового договору на підприємство були прийняті працівники, що підтверджується наказами: від 31 липня 2018 року № 101-к «Про прийняття прибиральниці», від 22 серпня 2018 року «Про переведення на посаду консультанта по зовнішньоекономічній діяльності».

Разом з тим, після попередження про звільнення позивачу пропонувалося лише очолити польську фірму ТОВ «Акватон-Електро» з метою організації реалізації продукції виробництва товариства на території Польщі, однак згідно з штатними розписами на 2018 та 2019 роки посади у польській фірмі не входять до штатного розпису ТОВ «ВП «Акватон».

З указаного вбачається, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що відповідачем у порушення вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України позивачу не було запропоновані усі вакантні посади, наявні на підприємстві, що свідчить про недотримання ТОВ «ВП «Акватон» при звільненні ОСОБА_1 вимог трудового законодавства.

При цьому судом апеляційної інстанції врахована правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 487/6407/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким необхідно розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14.

Таким чином, встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення позивача на роботі.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом установлено, що наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу узгоджується з вимогами статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідає розміру її заробітної плати, підтвердженому довідкою про доходи від 23 серпня 2018 року.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 24 серпня 2018 року по 23 жовтня 2019 року у розмірі 1 632 792,20 грн, оскільки справа розглядалася більше одного року не з вини позивача (працівника). При цьому колегія суддів враховує, що відповідач вказаний розрахунок середнього заробітку не спростував.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом, є аналогічними доводам апеляційної скарги, їм надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18, від 21 жовтня 2019 року у справі № 766/13926/18-ц, від 23 травня 2018 року у справі № 334/1939/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 754/619/18 та постанову Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 760/3664/15-ц на правильність висновків судів не впливає, оскільки вказані судові рішення були ухвалені за інших фактичних обставин.

Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» - Пікалової Юлії Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян