Постанова

Іменем України

20 березня 2020 року

м. Київ

справа № 362/6495/18

провадження № 61-20686св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за касаційною скаргою адвоката Романюк Марини Валеріївни як представника ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року у складі судді Марчука О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 39 513,11 дол. США, 7 500 євро позики та 3% річних від простроченої суми заборгованості за період із 11 жовтня 2016 року по 01 листопада 2018 року в сумі 2 632 дол. США, та 464 євро.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 10 грудня 2013 року між сторонами укладено договір позики у вигляді письмової розписки, за умовами якого відповідач отримала від неї позику в сумі 44 800 дол. США і 7 500 євро на строк до 10 жовтня 2016 року.

У визначений у розписці строк, відповідач повернула лише частину грошей, а саме: 10 березня 2015 року ОСОБА_2 повернула частину боргу в розмірі 3 000 грн, що еквівалентно 138,02 дол. США; 10 квітня 2015 року - 2 500 грн, що дорівнює 96,01 дол. США; 14 липня 2015 року - 50 дол. США; 07 жовтня 2017 року - 26 700 грн, що дорівнює 996, 28 дол. США; 10 листопада 2017 року - 26 665 грн, що дорівнює 1 004,01 дол. США; 23 січня 2018 року - 28 950 грн, що дорівнює 1 002,57 дол. США; 10 березня 2018 року - 1 000 дол. США, 18 квітня 2018 року - 1 000 дол. США, а всього 5 286,89 дол. США .

На звернення позивача від 18 серпня 2014 року про необхідність повернення процентів за користування позикою, ОСОБА_2 направила відповідь, де визнала наявність боргу за розпискою, натомість була незгодна із визначеними позивачем процентами .

З урахуванням статті 625 ЦК України позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Васильківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 04 квітня 2019 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 41 131,44 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04 квітня 2019 року еквівалентно 1 113 885,50 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7 964 євро, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04 квітня 2019 року еквівалентно 242 482,33 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач не у повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором позики від 10 грудня 2013 року, а тому стягненню підлягає залишок позики та 3 % річних за неналежне виконання зобов`язання за розпискою.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 08 жовтня 2019 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 14 листопада 2019 року до Верховного Суду, адвокат Романюк М. В. як представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення винесені з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки вони ухвалені при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги не усунув порушення вимог процесуального законодавства судом першої інстанції щодо забезпечення доказів, але й допустив порушення норм процесуального права для встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач не визнає як доказ документ-розписку, складену від імені ОСОБА_2 10 грудня 2013 року, за безгрошовістю, документ складений іншою особою, тому необхідно проведення експертизи, крім того сам документ містить певні вади, та й суд оцінюючи розписку не повно оцінив її зміст.

Правовідносини позики, що виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали бути врегульовані договором позики, а не розпискою. Окрім того, у самій розписці від 10 грудня 2013 року сторони вказують, що грошові кошти передаються «за договором позики», тобто окрім розписки мав бути договір позики. Сама по собі розписка підтверджувала б безпосередній факт передачі грошових коштів у позику при наявності договору.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, але виконати зобов`язання мають у національній валюті.

28 січня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Самофала В. І. як представника ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивований тим, що відповідач фактично затягує стягнення боргу, факт наявності якого ОСОБА_2 визнала ще у суді першої інстанції як у письмовій формі (вказавши визнання боргу у відзиві на позов), так і усно під час судового засідання в суді першої інстанції (що зафіксовано на звукозаписі судового засідання).

Суди попередніх інстанцій вірно встановили всі обставини, дали їм належну правову оцінку та ухвалили законне і обґрунтоване рішення.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак жодних обґрунтувань неможливості подання доказів у суді першої інстанції при розгляді справи скаржник не надає, в тому числі щодо необхідності призначення судової почеркознавчої експертизи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

11 січня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

10 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики у вигляді розписки, за умовами якого відповідач отримала у позивача грошові кошти в сумі 44 800 дол. США і 7 500 євро та зобов`язалася повернути позику у строк до 10 жовтня 2016 року.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором частково виконувала, а саме: 10 березня 2015 року повернула 3 000 грн; 10 квітня 2015 року - 2 500 грн; 14 липня 2015 року - 50 дол. США; 07 жовтня 2017 року - 26 700 грн; 10 листопада 2017 року - 26 665 грн; 23 січня 2018 року - 28 950 грн; 10 березня 2018 року - 1 000 дол. США; 18 квітня 2018 року - 1 000 дол. США; 07 лютого 2019 року - 1 000 дол.

Вказані обставини сторони в судовому засіданні визнали і не оспорили.

З урахуванням офіційного курсу гривні до долару США сума грошових коштів, що повернуті відповідачем позивачу як частина боргу за укладеним між ними договором позики від 10 грудня 2013 року, складає 6 297,56 дол. США, тобто сума невиконаного відповідачем зобов`язання за основним боргом складає 38 502,44 дол. США та 7 500 євро.

Загальна сума 3 % річних за усіма періодами заборгованості в частині боргу за

позикою у валюті доларах США становить 2 629 дол. США та 464 євро за період прострочення з 11 жовтня 2016 року по 02 листопада 2018 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що відповідач не виконала умови укладеного з позивачем договору позики, оформленого розпискою, факт отримання грошових коштів за яким ОСОБА_2 підтвердила у поданому 03 квітня 2019 року нею відзиві на позовну заяву та визнала під час розгляду справи у суді першої інстанції, зробив правильний висновок, що боржник зобов`язана сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням 3% річних, визначених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки розмір відсотків за неналежне виконання грошового зобов`язання умовами договору не визначений.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отже, висновок судів про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача боргу у валюті, визначеній договором є правильним.

Такі висновки судів відповідають правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд не приймає аргументи касаційної скарги щодо порушення судами норм матеріального права при стягненні боргу у валюті фактично отриманої позики.

Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з їх оцінкою, наданою судами щодо отримання позики, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року - без змін.

Виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від

04 квітня 2019 року, зупинене ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2019 року, у зв`язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Романюк Марини Валеріївни як представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило