Справа № 523/1397/20
Провадження №2/523/2069/20
"24" березня 2020 р.
Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Середа І.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору,
В інтересах ОСОБА_1 адвокатом Федяєвим С.В. направлено до Суворовського районного суду м.Одеси через систему "Електронний суд" позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору дарування від 03.06.2015р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. за реєстровим №5-859, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , належне йому на праві власності на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2015р. по справі №523/3387/15-ц, нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м.
Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 27.01.2020р. вищевказаний позов було залишено без руху і серед недоліків вказано на несплату позивачем судового збору.
23.03.2020 року через систему "Електронний суд" двокатом позивача подано заяву про усунення недоліків, за змістом якої позивач, вказуючи про необхідність сплати судового збору за майнову та немайнову вимогу у сумі 8840,80 грн., просить звільнити його від сплати судового збору посилаючись на те, що за період з січня по грудень 2019 року його заробітна плата складала 136487,55 грн., а вказаний розмір судового збору перевищує 5 % (6824,37 грн.) річного доходу за попередній календарний рік.
Як видно з архівної відомості за 2019 рік та довідки про фінансовий стан для заповнення декларації ОСОБА_1 нараховано доходу 172131,34 грн та після утримання на картку перераховано 167496,7 грн. , інші нарахування 2249,46 грн.
Згідно з вимогами ч.1 та ч.3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Нормами ст. 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, враховуючи майновий стан сторони, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Отже, підстави для звільнення від сплати судового збору визначені нормою ч.1 ст.8 Закону.
Визначальним чинником, який дає підстави для застосування статті 8 законодавець пов`язав із поняттям «майнового стану сторони».
Однак, в такій реакції поняття «майнового стану сторони» є оціночним в кожній окремій справі.
За змістом норми п.1 ч.1 позивача може бути звільнено від сплати збору у разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Враховуючи надані докази не можна прийти до висновку про наявність у позивача права на звільнення від сплати судового збору, оскільки 5% його доходу складає 8719,04 грн., що на 120, 76 грн. є менше від суми судового збору.
При цьому, суд звертає увагу на те, що звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком.
Як відомо, законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.
У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Отже, вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Враховуючи викладене приходжу до висновку, що відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 4,8 Закону України «Про судовий збір»,ст.ст. 136,260,261,353 ЦПК України, суддя,
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Ухвала складена та підписана 24.03.2020 року.

Суддя: