Постанова

Іменем України

30 вересня2020 року

м. Київ

справа № 667/8215/15-ц

провадження № 61-1699св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Херсонська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Херсонська міська рада про виділення в натурі частини домоволодіння, припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила виділити їй в натурі 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та визначити порядок користування прилеглою до будинку земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідачі є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 , та оскільки домовитись в позасудовому порядку про поділ майна сторони не можуть, позивач звернулась для вирішення спору до суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2017 року у складі судді Гаврилова Д. В. позов задоволено частково. Виділено ОСОБА_1 в натурі 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, які складаються із: житлової кімнати 2-3 площею 10,2 кв. м та житлової кімнати 2-4 площею 11,6 кв. м в житловому будинку літ. «А», 1/3 частину водогону № 1, 1/2 частину хвіртки № 3, 24/100 частин огорожі № 4. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав можливим виділити позивачу в натурі частину спірного жилого будинку у літ. «А», а саме жилу кімнату 2-3 площею 10,2 кв. м та жилу кімнату 2-4 площею 11,6 кв. м в жилому будинку літ. «А», 1/3 частину водогону № 1, 1/2 частину хвіртки № 3, 24/100 частин огорожі № 4, що відповідає належній їй на праві приватної власності 9/25 частині будинку. Крім того, суд визначив порядок користування сторонами земельною ділянкою.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та Херсонської міської ради задоволено. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції вказував, що міський суд, дійшовши висновку про можливість виділення позивачу належної їй частки без урахування самочинного збудованих нею об`єктів, у тому числі й самочинно реконструйованої жилої кімнати 2-2 площею 8.6 кв. м, вартістю 13 942 грн не перевірив, чи буде у такому разі площа виділених їй в натурі приміщень відповідати розміру її частки у праві спільної часткової власності. З урахуванням того, що вартість частки позивача зменшилась за рахунок не виділення їй самочинно реконструйованої кімнати, яка все ж таки була врахована експертом при обрахуванні вартості часток співвласників та частки позивача, тобто вона не може вже складати 9/25 частин, а тому вважав висновок суду про виділ ОСОБА_1 в натурі саме 9/25 частин домоволодіння не відповідає нормам статей 364, 367 ЦК України..

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2017 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, дійшов до помилкових висновків, скасувавши рішення місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог.

Заявник вказує, що у зв`язку із тим, що кухня (приміщення V - 11, 6 кв. м), коридор (приміщення IV 4,9 кв. м) та санвузол (приміщення VI 3,2 кв. м) почали руйнуватись у зв`язку із зношенням і це могло призвести до руйнації всього домоволодіння позивач у 2000 році здійснила ремонт цих приміщень, їх призначення та площа не змінились, тобто ідеальні частки співвласників залишились без змін. Роботи було проведено без втручання у огороджувальні та несучі конструкції.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу в якому у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 просила відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін через її необґрунтованість.

Відповідач вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу).

Прийнятий до уваги судом першої інстанції варіант виділу є варіантом із відхиленням від розміру часток у праві власності.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Херсонського міського суду Херсонської області.

Згідно з розпорядженням від 15 квітня 2020 року № 1097/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями та рішенням зборів суддів касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» призначено повторний автоматизований розподіл судових справ за касаційними провадженнями. Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., судді, які входять до складу колегії: Висоцька В. С., Фаловська І. М.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі.

ОСОБА_1 є власником 9/25 частин домоволодіння на підставі договору дарування від 23 червня 2004 року.

Зі змісту договору дарування встановлено, що позивач отримала у дар 9/25 частин домоволодіння, що складається з садиби, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, на земельній ділянці площею 453, 4 кв. м. В цілому садиба складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 81,0 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м та житлового будинку літ. «Б», загальною площею 45,7 кв. м, житловою площею 23,1 кв. м.

Апеляційним судом встановлено, що за технічним паспортом, складеним станом на 19 січня 2009 року житлова площа будинку літ. «А» складає 56,5 кв. м, тобто будинок через його реконструкцію шляхом збільшення в ньому житлової площі набув нових якісних характеристик.

ОСОБА_5 є власником 43/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 липня 1990 року.

ОСОБА_2 є власником 86/400 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02 липня 1990 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 липня 1990 року.

ОСОБА_4 є власником 21/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 14 жовтня 2005 року.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 листопада 2016 року № 80 експертом запропоновано варіант виділу частини домоволодіння АДРЕСА_1 , якою фактично користується позивач (без урахування самовільних приміщень). При проведенні дослідження за результатами огляду об`єкту експертом встановлено, що між співвласниками визначено порядок користування приміщенням житлового будинку літ. «А» та господарськими спорудами. Фактично конструктивно житловий будинок літ. «А» розділений на дві частини, кожна з яких має самостійно функціонувати в складі житлових та допоміжних приміщень. З кожної частини житлового будинку є самостійний вихід (вхід) на присадибну ділянку. Згідно висновку співвласнику з часткою 9/25 пропонуються до виділу приміщення в будинку літ. «А»: 2-2 - житлова кімната площею 8,6 кв. м, 2-3 - житлова кімната площею 10,2 кв. м, 2-4 - житлова кімната площею 11,6 кв. м, а також надвірні будівлі та споруди № 1 - 1/3 частина водогону, № 3 - 1/2 частина хвіртки, № 4 - 24/100 частин огорожі. Виділ частини житлового будинку за наданим варіантом не пов`язаний з роботами по його реконструкції та відповідає порядку користування, що склався.

Суд першої інстанції встановив, що приміщення житлової кімнати 2-2 площею 8,6 кв. м у будинку літ. «А» є самочинним будівництвом (переобладнання приміщення з службового в житлове).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються. (пункт 3.11 Інструкції).

Таким чином, виділ в натурі частки із спільної власності на будинок унеможливлюється наявністю самочинних об`єктів будівництва або у складі будинку, з якого визначаються частки співвласників, або у складі частки, що виділяється.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20) у частині тлумачення норми частини першої статті 376, частини другої статті 376 ЦК України про те, що не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно зі статтями 364, 367 ЦК України - самочинно збудовані (конструйовані, переплановані) об`єкти.

Суд першої інстанції встановив, що приміщення житлової кімнати 2-2 площею 8,6 кв. м у будинку літ. «А» є самочинним будівництвом (переобладнання приміщення з службового в житлове) та включене експертом до розрахунку вартості частки позивача, проте всупереч наведеним нормам матеріального права, дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для виділення позивачу в натурі 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 без врахування приміщення, які є самочинним будівництвом, в тому числі приміщення житлової кімнати 2-2 площею 8,6 кв. м у будинку літ. «А»

Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, місцевий суд не врахував того, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про можливість виділення позивачу належної їй частки без урахування самочинного збудованих нею об`єктів, у тому числі й самочинно реконструйованої жилої кімнати 2-2 площею 8.6 кв. м, вартістю 13 942 грн та не перевірив, чи буде у такому разі площа виділених їй в натурі приміщень відповідати розміру її частки у праві спільної часткової власності.

Апеляційний суд правильно вказував, що у цьому випадку вартість частки ОСОБА_1 зменшилась за рахунок не виділення їй самочинно реконструйованої кімнати, яка все ж таки була врахована експертом при обрахуванні вартості часток співвласників та частки позивача, тобто вона не може вже складати 9/25 частин, а тому висновок суду про виділ позивачці в натурі саме 9/25 частин домоволодіння не відповідає нормам статей 364, 367 ЦК України.

Вищенаведеним спростовуються доводи касаційної скарги стосовно того, що заявник здійснила лише ремонт приміщень, адже, як було встановлено судом першої інстанції частина самочинно збудованих об`єктів у тому числі і приміщення житлової кімнати 2-2 площею 8,6 кв. м у будинку літ. «А» є самочинним будівництвом (переобладнання приміщення з службового в житлове), а тому решта кімнат не підлягають виділу, адже до складу частини житлового будинку, якою фактично користується позивач входить самочинно збудований об`єкт нерухомого майна.

Разом із тим колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки порядок користування жилим будинком угодою співвласників або рішенням суду не встановлений, позов про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволенню не підлягає також.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська