Справа № 196/1291/19
№ провадження 2/196/131/2020
28 серпня 2020 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Гудим О.М.
за участю секретаря - Шевченко Т.І.
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,
Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його та відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мати ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 23.12.2016 року). На день смерті вона постійно проживала з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно:
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її та відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - батько ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане повторно виконавчим комітетом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 28.08.2019 року).
За життя 04.12.1992 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла їй та відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в рівних долях.
Єдиними спадкоємцями як за заповітом, так і за законом після смерті ОСОБА_4 є вона, як донька, та відповідачі: її брат ОСОБА_2 та її сестра ОСОБА_3 , також як діти померлої. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, або спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає.
Звернувшись 02.09.2019 року до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском нею встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 04.09.2019 року №2142 ОСОБА_4 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею, вели спільне господарство.
Крім цього, згідно з Актом фактичного проживання ОСОБА_4 на день смерті, складеного депутатом Могилівської сільської ради ОСОБА_6 та сусідами: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дійсно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала без реєстрації з нею за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та після її смерті поховала за власні кошти.
Таким чином, вона постійно проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Її брат ОСОБА_2 та її сестра ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 до нотаріуса не зверталися.
Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду.
Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.315, 328, 1216, 1218, 1225, 1261 ЦК України, прохає суд встановити факт її постійного спільного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини, тобто смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на 2/3 частини на вищевказане спадкове майно.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 скористалася своїм правом та подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, вимоги якої обгрунтовує наступними обставинами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її та відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мати - ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько - ОСОБА_5 .
За життя, 04.02.1992 р. ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не скаладалося заповіла їй та відповідачам ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в рівних долях.
На день смерті вона постійно проживала з ОСОБА_13 без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .
Її мати ОСОБА_4 була зереєстрована за адресою АДРЕСА_2 , разом з нею та її сім`єю. Таким чином, вона прийняла спадщину спільним проживанням з померлою ОСОБА_4 .
Її брат ОСОБА_14 проживав та був зареєстрований в м. Ромни, в шестимісячний строк встановлений законом для прийняття спадщини він до нотаріуса не звертався, спадщину не прийняв, а тому своєю долею спадку розпоряджатись не може.
Єдиними спадкоємцями як за заповітом так і за законом після смерті ОСОБА_4 є вона, як донька, та відповідачі - її брат ОСОБА_14 та її сестра ОСОБА_11 , як діти померлої. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, або спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає.
14.02.2020 року вона звернулася до державного нотаріуса із офіційною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 Державним нотаріусом їй було повідомлено, що вона може бути спадкоємцем по заповіту, а також спадкоємцем по закону. Її сестра ОСОБА_11 може бути також спадкоємцем по заповіту, а також спадкоємцем по закону. Також, державний нотаріус повідомив, що її сестра ОСОБА_11 звернулась до нотаріальної контори раніше, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, в зв`язку з чим вона подала позов до суду.
У зв`язку з неможливістю отримати у державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на свою 1/3 частину в спадковому майні, наявністю спору про право власності на спадщину, вона подає зустрічний позов до суду на загальних підставах в позовному провадженні для визнання за нею права, власності на 1/3 частину спадщини відповідно до заповіту.
Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1217, 1218, п.1 ст.1222, 1223 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на 1/3 частину на вищевказане спадкове майно.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала повністю та прохала їх задовольнити. Також, вимоги зустрічної позовної заяви визнала повністю.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в підготовчому засіданні позовні вимоги за первісним позовом визнала повністю, а також вимоги зустрічної позовної заяви підтримала повністю та прохала їх задовольнити.
Відповідач за первісним позовом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним позовом визнає.
Свідок ОСОБА_8 в підготовчому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 працюють разом в школі і їй достовірно відомо, що мати останньої проживала з нею близько 5 років і до дня своєї смерті.
Свідок ОСОБА_7 в підготовчому засіданні пояснила, що була сусідкою ОСОБА_1 , знає її сім`ю і дійсно її мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з нею до дня своєї смерті.
Суд, заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , покази свідків, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 , вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін по справі ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 23.12.2016 року). На день смерті вона постійно проживала з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та була зареєстрована з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16, 17, 40).
Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно:
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін по справі - ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане повторно виконавчим комітетом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 28.08.2019 року).
За життя 04.12.1992 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла сторонам по справі в рівних долях.
Єдиними спадкоємцями як за заповітом, так і за законом після смерті ОСОБА_4 є сторони по справі, як діти померлої. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, або спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає.
ОСОБА_1 , звернувшись 02.09.2019 року до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском нею встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.13).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 04.09.2019 року №2142 ОСОБА_4 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 , вели спільне господарство (а.с.16).
Згідно з Актом фактичного проживання ОСОБА_4 на день смерті, складеного депутатом Могилівської сільської ради ОСОБА_6 та сусідами: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дійсно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала без реєстрації з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та після її смерті поховала за власні кошти (а.с.17).
Таким чином, ОСОБА_1 постійно проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
В підготовчому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня своєї смерті, проживала з ОСОБА_1 , яка її доглянула та поховала за власний рахунок, таким чином, фактично прийнявши спадщину, що також підтверджується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , наданими в підготовчому засіданні та згідно яких дійсно ОСОБА_4 постійно проживала без реєстрації з ОСОБА_1 до дня її смерті, доглянула її та поховала за власний рахунок.
Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №2015 від 16.08.2019 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зереєстрована за адресою АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_3 та її сім`єю (а.с.40).
Сторони по справі є єдиними спадкоємцями як за заповітом, так і за законом після смерті ОСОБА_4 , як діти померлої. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, або спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає.
Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно дост.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Зі змісту ст.1268 ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.
Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, виходячи з наведеного, встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_4 породжує для останньої юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права, іншої можливості встановити цей факт позивач не має.
За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який просить встановити позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , підтверджується письмовими матеріалами справи та показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , наданими в підготовчому засіданні, згідно яких ОСОБА_1 дійсно постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги за первісним позовом визнані повністю, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 заявлені позовні за зустрічним позовом визнані у повному обсязі, а також відповідачем за первісним позовом та зустрічним позовом ОСОБА_2 визнані позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову, тобто сторонами визнані всі ті обставини, на які позивач за первісним позовом посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог первісного позову та на які позивач за зустрічним позовом посилається на обгрунтування заявлених позовних вимог зустрічного позову.
Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог за первісним позовом та позовних вимог за зустрічним позовом в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в первісній позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , а також з відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 на її користь судового збору, сплаченого при поданні первісного позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні первісного позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 .
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в зустрічній позовній заяві вимоги про стягнення з позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , а також з відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 на її користь судового збору, сплаченого при поданні зустрічного позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні зустрічного позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд
Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, задовольнити повністю.
Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, задовольнити повністю.
Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки села Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , разом зі спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Судовий збір за первісним позовом залишити за позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 .
Судовий збір за зустрічним позовом залишити за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 .
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 28 серпня 2020 року.

Головуюча: О.М.ГУДИМ