Справа № 720/347/20
Провадження № 2/720/343/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

за участю секретаря Скриндіца С.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магальської сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 . Він як спадкоємець по заповіту своєчасно прийняв спадщину. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування.

Позивач та його представник надіслали на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу у їх відсутності.

Представник відповідача Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області звернулася до суду із заявою, в якій позов визнала та просила розглянути справу у її відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та частковому задоволенню заявлених позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що по АДРЕСА_1 розташовано домоволодіння, яке складається з житлових будинків літера «А», «Б» та господарських споруд.

Дане домоволодіння відповідно до довідки Магальської сільської ради № 276 від 30 січня 2020 року станом на 1990-1991 роки, до набрання чинності Закону України «Про власність», відносилося до категорії робочих дворів, головою якого був ОСОБА_2 ..

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на відсутність правовстановлюючих документів спадкодавця на домоволодіння, а також на належність домоволодіння ОСОБА_2 як таке, що було побудовано за його особисті кошти, не дивлячись на те, що станом на 1990-1991 роки він також проживав у вказаному домоволодінні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 2005 року № 20 роз`яснено, що положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

У відповідності до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку служила відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української СРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року державна реєстрації нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, введення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Домоволодіння побудовано ОСОБА_2 на відведеній йому для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується довідкою Магальської сільської ради № 566 від 17 лютого 2020 року.

Вказане, свідчить про те, що житлові будинки та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали ОСОБА_2 на праві особистої власності як забудовнику за власні особисті кошти, окрім сараю летера «Д», який до спадкової маси не входить, оскільки був побудований у 1996 році, тобто після смерті ОСОБА_2 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилася спадщина в цілому на вищевказане домоволодіння.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до заповіту, який був складений 17 грудня 1988 року та посвідчений секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець ОСОБА_2 заповів ОСОБА_3 все своє майно.

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 30 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 змінив своє прізвище на « ОСОБА_1 ».

Позивач спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв своєчасно, оскільки на час відкриття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Магальської сільської ради № 565 від 17 лютого 2020 року.

Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , спадщину прийняв своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на спадщину слід визнати за ним в порядку спадкування.

У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 4445 гривень 62 копійки.

На підставі ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 197, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_1 на домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», житлового будинку літера «Б», ганок літера «а», ганок літера «б1» тераса літера «б», літня кухня літера «В», гараж-майстерня літера «Г», вхід в підвал літера «Вх/Пд», підвал літера «Пд/Б», колодязь № 1, огорожі № 2-4, вигрібна яма № 5, в порядку спадкування по заповіту після смерті ОСОБА_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 4445 гривень 62 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.