Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 4 березня 2020 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Когут С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа публічне акціонерне товариство «МетаБанк», про визнання довіреності та договору дарування житлового будинку недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить суд визнати недійною довіреність від 26.11.2003 року, видану ним на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. за реєстровим № КД 3458, визнати недійсним договір дарування від 24.04.2004 року житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 497 кв.м, укладений між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі доручення від 26.11.2003 року, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. за реєстровим № 386, повернути сторони в первісний стан, поновивши реєстрацію права власності на будинок з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 497 кв.м, за ОСОБА_1 .

У позові ОСОБА_1 зазначив, що 26.11.2003 надав довіреність відповідачу ОСОБА_2 , якою він уповноважив останнього прийняти у ОСОБА_4 житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться у АДРЕСА_1 та подарувати їх ОСОБА_3 . Згодом, змінивши свої наміри, 16.12.2003 він надав ОСОБА_2 іншу довіреність, якою уповноважив останнього зазначений житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,0496 га (державний акт на право власності на земельну ділянку ЗП №000402, виданий Запорізьким міським управлінням земельних ресурсів 29.04.2003) купити на ім`я позивача та продати за ціною і на умовах за власним розсудом.

Право власності на вказаний житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами він набув 16.02.2004 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2-1232/2004, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим ОП ЗМБТІ 21.04.2004 за № 3391592.

Вказує, що наміру розпоряджатися вказаним будинком, зокрема, дарувати його ОСОБА_3 , у нього не було. Проте, ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О. за № КД 3458, виданої 26.11.2003, діючи поза його волею та без його відома, 24.04.2004 подарував вказане нерухоме майно своєму батькові ОСОБА_3 . При цьому, обдарований ОСОБА_3 в спірний будинок не вселявся та у ньому не мешкав.

Зазначає, що правочин, а саме, довіреність, видана на ім`я ОСОБА_2 26.11.2003 вчинений в результаті помилки щодо змісту повноважень та предмету цього правочину, а також прав та обов`язків сторін, що мають істотне значення, оскільки у ОСОБА_1 ніколи не було наміру на уповноваження ОСОБА_2 укладати від його імені договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , враховуючи, що на час видачі довіреності ОСОБА_2 зазначений житловий будинок йому на праві власності не належав, власником він став лише 16.02.2004.

Позивач вважає, що довіреність є недійсною з моменту укладення, тягне недійсність договору дарування. Про порушення свого права власності ОСОБА_1 дізнався лише в червні 2012 року, коли з метою продажу житлового будинку звернувся до ОП ЗМБТІ для отримання витягу.

З підстав, передбачених ч.1 ст. 56, ч.1 ст. 59, ст. 71, 76, 216, п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 1963 року, оскільки під помилкою слід розуміти неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена, позивач просить задовольнити позов.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2013 у цивільній справі № 336/4822/13-ц, пр. 2/336/2245/2013 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання довіреності та договору дарування житлового будинку недійсними задоволено, визнано недійною довіреність від 26.11.2003 р., видану ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. за реєстровим № КД 3458. Визнано недійсним договір дарування від 24.04.2004 р. житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 497 кв.м., укладений між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі доручення від 26.11.2003 р., посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. за реєстровим №386, скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 497 кв.м., з ОСОБА_3 , проведену на підставі договору дарування від 24.04.2004 р. посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. за реєстровим №386, поновлено реєстрацію права власності на житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 497 кв.м., за ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2004 р. №2-1232 /2004 р.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2016 апеляційну скаргу ПАТ «МетаБанк» задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2013 у зазначеній вище справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання довіреності від 26.11.2003 та договору дарування від 24.04.2004 житлового будинку недійсним, скасування та поновлення державної реєстрації права власності на будинок з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 491 кв.м., за ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2016 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

За результатами нового апеляційного перегляду ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.03.2017 апеляційну скаргу ПАТ «МетаБанк» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2013 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.08.2019 касаційну скаргу ПАТ МетаБанк задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2013 та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22.03.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, справа перебуває в провадженні головуючого судді Зарютіна П.В. з 13.09.2019 після її повернення за результатами розгляду Верховним Судом із винесенням постанови суду від 21.08.2019 та здійснення автоматизованого розподілу справи між суддями за допомогою програми документообігу суду.

Ухвалою суду від 30.09.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, під час проведення судового засідання, відповідно до ст. 53 ЦПК України до участі у справі у якості третьої особи, враховуючи, що рішення у справі може вплинути на права на обов`язки ПАТ «МетаБанк» щодо ОСОБА_3 , залучено вказану юридичну особу.

Згідно з заявами від 23.01.2020, 03.03.2020 ОСОБА_1 підтримує заявлені вимоги та доводи позовної заяви, наголошує, що на час видачі довіреності 26.11.2003 діяв під впливом помилки, що має істотне значення, а саме, неправильно сприймав предмет та обсяг повноважень представника за цією довіреністю, оскільки його волевиявлення було направлене на відплатне відчуження майна, яке на той час йому ще не належало. Тому договір дарування укладений всупереч його внутрішній волі. При цьому, волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним, відповідати його внутрішній волі, правочин повинен бути направлений на реальне настання наслідків, обумовлених ним. Зауважує, що на час укладення договору дарування, його зміст суперечив актам законодавства та моральним засадам суспільства. Вважає, що доводи ПАТ «МетаБанк», як іпотекодержателя спірного нерухомого майна, на яке рішенням суду звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, не мають правового значення при вирішення даного спору, оскільки на момент ухвалення цього рішення не досліджувалося питання щодо правомірності укладення договору дарування від 24.04.2004, на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився, проте подав суду письмову заяву, якою пітримав заявлені позовні вимоги.

Представник АТ МетаБанк адвокат Неудачін Р.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду справи за змістом ч.1 ст. 223 ЦПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву, всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши наявні у справі письмові докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Рішенням місцевого Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2004 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, а саме, визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 17.12.2003, визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 Зобов`язано ОП «ЗМБТІ» зареєструвати даний договір. Рішення суду набрало законної сили 18.03.2004.

Державна реєстрація права власності на підставі вказаного рішення суду від 16.02.2004 здійснена повторно - 18.10.2012, що підтверджено копією витягу про державну реєстрацію прав, виданого ТОВ «ЗМБТІ».

Судом встановлено, що 24.04.2004 ОСОБА_1 , від імені якого на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О. 26.11.2003 за р.№ КД-3458, діяв ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. 24.04.2004 за р.№386, подарував ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 прийняв в дар, житловий будинок з побутовими і господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 497 кв.м.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП ЗМБТІ, копія якого наявна у справі, №3526365 від 07.05.2004, жилий будинок, реєстраційний номер 5552618, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису 33347 в книзі НОМЕР_1 , на праві приватної власності на підставі договору дарування №386 від 24.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Цекеєвою І.О., належить ОСОБА_3 . Право власності зареєстровано 07.05.2004.

Згідно з договором, на зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок «В-2», цегла, житловою площею 158,1 кв.м., ворота «7», паркани «6, 9, 10», хвіртка «8». Вищевказаний житловий будинок належить ОСОБА_1 на підставі рішення місцевого Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2004 справа №2-1232 за 2004 рік, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 21.04.2004 за №3391592. Дар цей сторонами оцінюється в 66 002 гривні. Загальна вартість житлового будинку відповідно до вищевказаного витягу тотожна (п. 1-4 договору).

Відповідно до п.6 договору, представник Дарувальника та Обдаровуваний підтверджують, що право власності на дарунок перейшло до Обдаровуваного на момент підписання цього договору. Договір підписаний сторонами.

За дорученням, виданим ОСОБА_1 26.11.2003, останній уповноважив ОСОБА_2 прийняти у ОСОБА_4 зазначений житловий будинок та земельну ділянку та подарувати їх ОСОБА_3 , для чого надав йому право, зокрема, укладати договори дарування, одержувати дозволи та інші необхідні документи, у тому числі в БТІ та у реєстратора прав власності на нерухоме майно, подавати від його імені заяви, за нього підписувати договори, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цим дорученням. Доручення видано строком на 3 роки, посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О. 26.11.2003 за р.№ КД-3458.

Доказів скасування цього доручення матеріали справи не містять.

Крім того, у справі міститься й копія доручення від 16.12.2003, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О. 16.12.2003 за р.№ КД-3798, згідно з яким ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 купити на його ім`я житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,0496 га (Державний акт на право власності на земельну ділянку ЗП №000402, виданий Запорізьким міським управлінням земельних ресурсів 29.04.2003), що знаходяться у АДРЕСА_1 , продати за ціною та на умовах за його розсудом вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку.

Вказаним дорученням ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 право ведення переговорів та попереднього узгодження всіх процедурних питань, укладати договори купівлі-продажу, одержувати дозволи та інші необхідні документи, подавати від його імені заяви, підписувати договори, одержувати належні йому грошові суми, а також виконувати інші дії, пов`язані з цим дорученням, зокрема, бути його представником в суді з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому. Доручення видано строком на 3 роки.

Відповідно до довідки голови квартального комітету №105 Шевченківського району м.Запоріжжя від 07.02.2008, ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою жодна особа не зареєстрована (т.с.1 а.с. 205).

За повідомленням Шевченківського РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 07.11.2012, даними довідки про склад сім`ї № 151 голови квартального комітету №105 Шевченківського району м.Запоріжжя за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.09.2012, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі договору іпотеки від 11.02.2008, укладеного з ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, ПАТ «МетаБанк» є іпотекодержателем спірного нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 .

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.01.2012 у справі №0827/2-3695/11, пр. 0827/2-203/12, позов ПАТ КБ «МетаБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 , Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС України, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 32-11-08/0013-МП/К-1 від 11.02.2008 року: нерухоме майно - жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 158,1 кв.м., ворота №7, паркани №№ 6,9,10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217,4 кв.м., площа земельної ділянки 497 кв.м., а також інше майно, що належить іпотекодавцю, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відео спостереження, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням, яке знаходиться в вищевказаній іпотеці, не маючи статусу нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації в розмірі 1515000 грн. 00 коп. та на підставі іпотечного договору № 32-11-08/0013-МП/К-3 від 06.04.2009 року: на нерухоме майно - земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0496 га, кадастровий номер :07:029:0001, цільове призначення (використання якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарський будівель, що належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації в розмірі 19096 грн. 00 коп. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «МетаБанк» за кредитним договором № 32-11-08/0013-К від 11.02.2008р. (загальний розмір заборгованості 3.586.329,22 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 1669089,72 грн.; прострочені відсотки 409003,63 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 120676,92 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 839 590,37 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 493 663,97 грн.; пеня по комісії за управління кредитом 54304,61 грн.). Виселено ОСОБА_3 , з жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16.08.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.01.2012 у справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, треті особи ОСОБА_2 , Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС України, залишено без змін.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/4907/15-ц від 04.02.2016 за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про виселення, позов задоволено, виселено відповідачів з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06.07.2016 у справі №336/4907/15-ц, пр.22-ц/778/2280/16 заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2016 по цій справі залишено без змін.

Крім того, згідно з копією рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №0827/8747/2012, пр. 0827/2-3157/2012 від 24.09.2012, яка міститься у справі, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним задоволено, визнано недійсним договір дарування житлового будинку з побутовими господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 497 кв.м., укладений між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі доручення від 26.11.2003, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О., за реєстровим номером КД 3458 та ОСОБА_3 , посвідчений 24.04.2004 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О., за реєстровим номером 386. Повернуто сторони в первісний станё поновивши реєстрацію права власності на будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 497 кв. м., за ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2013 апеляційну скаргу ПАТ «МетаБанк» задоволено, рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.09.2012 скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту: в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовлено, допущено поворот виконання рішення шляхом скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену згідно рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.09.2012.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 08.10.2014 за заявою ПАТ «МетаБанк» про ухвалення додаткового рішення задоволено, ухвалено додаткове рішення до рішення Апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2013, доповнено абзац 4 резолютивної частини вказаного рішення та викладено його в наступній редакції: допущено поворот виконання рішення шляхом скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену згідно рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.09.2012, поновивши реєстрацію права власності на вказаний жилий будинок, з побутовими господарськими будівлями, спорудами за ОСОБА_3 .

Судом також встановлено на підставі наявних письмових доказів, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.10.2015 у справі №808/6980/15 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, третя особа ПАТ «Мета Банк», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Постанова набрала законної сили 28.01.2016.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм цивільного законодавства, чинних на час виникнення спірних відносин між сторонами у спорі.

Так, позивачем оспорюється довіреність (доручення), видане 26.11.2003, тому застосуванню підлягає саме норма ст. 56 ЦК України в редакції 1963 року, оскільки згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 року), ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За нормою ч.1 ст.56 ЦК України (в редакції 1963 року) угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 № 3 (з наступними змінами, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до ст.56 ЦК угода може бути визнана судом недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони (громадянина чи організації), що діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Правила ст.56 ЦК не поширюються на випадки, коли помилка стосується до мотивів укладення угоди.

При цьому, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Ч.1 ст. 64 ЦК Української РСР довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності унормована ст. 65 ЦК Української РСР. Так, довіреність на укладання угод, що потребують нотаріальної форми, повинна бути нотаріально посвідчена.

Крім того, відповідно до ст. 386 ЦК Української РСР договір доручення це угода, якою одна сторона (повірений) зобов`язується виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Підставою видачі довіреності, таким чином, є договір доручення.

Суд виходить з того, що ці юридичні дії мають створювати для довірителя реальні правові наслідки виникнення, зміну чи припинення прав і обов`язків.

Позивач вказував, що видав доручення на ім`я ОСОБА_2 під впливом помилки, що підтверджується й тим, що через місяць він видав ще одне доручення з іншими повноваженнями ОСОБА_2 , а, оскільки доручення було вчинено під впливом помилки, тому договір дарування, укладений на підставі цього доручення, є недійсним.

ОСОБА_1 вважає договір дарування оспорюваним, адже його недійсність прямо не встановлена законом, але він заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч.1,5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правила оцінки доказів судом врегульовані ст. 89 ЦПК України. Так, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, обставин, що свідчать про те, що позивач дійсно неправильно сприймав фактичні обставин оспорюваного доручення та підтверджують відсутність волевиявлення під час надання повноважень повіреному на укладення договору дарування будинку, судом не встановлено за відсутності належних та допустимих доказів.

Позивачем не доведено й тієї обставини, що він дізнався про порушення своїх прав саме у червні 2012 року, як про це вказано у позовній заяві.

При цьому, під час розгляду справи сторонами про застосування строку позовної давності не заявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Так, доручення, видане ОСОБА_1 , має нотаріально посвідчену форму, його зміст відповідає вимогам чинного на час їх посвідчення цивільного законодавства, як, власне, зміст та форма правочину договору дарування, який оспорюється позивачем, не суперечить вимогам ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 69 ЦК України 1963 року, чинність довіреності припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку довіреності, скасування довіреності особою, яка її видала.

Припинення чинності довіреності у зв`язку з видачею довіреності з іншими повноваженнями ст. 69 ЦК Української РСР 1963 року не передбачено, раніше ж видана ОСОБА_1 довіреність від 26.11.2003 у зв`язку з видачею ОСОБА_2 довіреності від 16.12.2003 ним скасована не була.

Як унормовано ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2013, що набрало законної сили, має преюдиційне значення, встановлено, що договір дарування від 24.04.2004, укладений між сторонами оспорюваного правочину, є дійсним. Тобто, позивач не є власником зазначеного вище житлового будинку. Зазначеним рішенням також скасовано реєстрацію права власності позивача на спірний житловий будинок та поновлено реєстрацію права власності на нього за ОСОБА_3 .

За вказаних обставин, доводи ОСОБА_1 про те, що під час видачі ОСОБА_2 довіреності від 26.11.2003 він помилявся щодо природи повноважень, які надавав повіреному, та щодо правового статусу зазначеного майна, не підтверджені належними та допустимими доказами, а ґрунтуються на припущеннях.

За наведених вище обставин справи суд дійшов висновку, що позивачем не доведено у передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством спосіб, що він дійсно неправильно сприймав фактичні обставини оспорюваного доручення, які б підтверджували відсутність волевиявлення під час надання повноважень повіреному на укладення договору дарування будинку.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа публічне акціонерне товариство «МетаБанк», про визнання довіреності та договору дарування житлового будинку недійсними.

Роз`яснити учасникам справи, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Визначена дата складання повного рішення 16.03.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін