Єдиний унікальний номер справи 473/510/20 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження 22-ц/812/654/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 березня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, яка постановлена 17 лютого 2020 року, в приміщенні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області під головуванням судді Лузан Л.В., за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, у цивільній справі за його позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 пред`явив до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 20348, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" невиплачених в строк, відповідно до умов кредитного договору № NKVZG від 17 вересня 2008 року, коштів, у сумі 819 570 гривень 77 копійок.

Свої вимоги позивач обґрунтовував неправомірністю вимог стягувача, з якими останній звернувся до нотаріуса для вчинення спірного виконавчого напису. Крім того, просив про стягнення з відповідача коштів у розмірі 51 390 гривень 56 копійок, внесених ним на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ "ПриватБанк", використання яких обмежується останнім.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення його позову, шляхом зупинення стягнення та виконавчих дій за виконавчим провадженням ВП №57804239, відкритим 28 листопада 2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року у задоволенні вищезазначеної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав на неї апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, вказував, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, не враховує фактичні обставини справи, суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заяви про забезпечення позову ґрунтуються на відсутності зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Зокрема і відповідно до ч. 6 ст. 150 ЦПК України забезпечення позову може здійснюватися шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому, при застосуванні заходів забезпечення позову слід враховувати співмірність, яка передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, підпунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 пред`явив позов до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с.3-5).

З цього позову вбачається, що 17 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір NKVZG, відповідно до якого, позичальник отримав кредит в розмірі 128 150 гривень на строк до 17 вересня 2018 року, зі сплатою процентів за користування позиченими грошима, виходячи із ставки 20,04% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19 вересня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого, ОСОБА_1 передав в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк» житловий будинок по АДРЕСА_1 .

10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 20348, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" невиплачені в строк кошти у сумі 819 570 гривень 77 копійок, відповідно до умов кредитного договору № NKVZG від 17 вересня 2008 року.

29 січня 2018 року постановою державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження по виконавчому напису (а.с.11).

27 листопада 2018 року постановою тієї ж особи, закінчено виконавче провадження з підстав, виконання боржником виконавчого документу в повному обсязі.

Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуті не були (а.с.14).

28 листопада 2018 року постановою державного виконавця Вознесенського ДВС відкрито виконавче провадження, щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 81 957 гривень 07 копійок (а.с.15).

При цьому, в Вознесенському відділенні АТ КБ «ПриватБанку» залишилися перебувати внесені ОСОБА_1 на свій рахунок 51 360 гривень, якими той не може вільно розпоряджатися і які, як на його думку, Банк бажає використати на покриття виконавчого збору.

Між тим, відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника -юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Позивачем при звернені до суду першої інстанції з даною заявою надано відомості та докази того, що не забезпечення позову у заявлений ним спосіб, тягне за собою утруднення чи неможливість виконання рішення суду у майбутньому.

Саме з врахуванням названих обставин та доказів, що є у справі, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається реальна необхідність вжиття заходів забезпечення позову, щодо зупинення стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 81 957 гривень 07 копійки, а тому така його вимога підлягає задоволенню.

У забезпечені позову ОСОБА_1 , шляхом зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП 57804239, яке знаходиться на виконанні Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції слід відмовити, оскільки такий наслідок до названого заходу, прямо передбачено чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, якій не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і визнання дій з обмеження користування грошовими коштами на банківському рахунку протиправними - задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, якій не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і визнання дій з обмеження користування грошовими коштами на банківському рахунку протиправними, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу б/н, виданого 27.11.2018 року, Вознесенським МР ВДВС ГТУЮ, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави, виконавчого збору у розмірі 81 957 гривень 07 копійки.

У забезпечені позову ОСОБА_1 , шляхом зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП 57804239, яке знаходиться на виконанні Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року