Постанова

Іменем України

16 березня 2020 року

м. Київ

справа № 389/32/16-ц

провадження № 61-18105св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Державне спеціалізоване видавництво «Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2016 року в складі судді Берднікової Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року в складі колегії суддів:Черненко В. В., Потапенка В. І., Франко В. А.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» (далі - ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна») про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, компенсації частини нарахованих, але не виплачених доходів, покладення зобов`язання надати звіт та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з наказом від 21 листопада 2014 року № 023 вона з 24 листопада 2014 року до 07 серпня 2015 року перебувала

у трудових відносинах з відповідачем і працювала на посаді головного бухгалтера. Посадовий оклад їй встановлений відповідно до штатного розпису, умови праці протягом тривалості трудового договору не змінювалися.

Позивач зазначала, що станом на 31 липня 2015 року заборгованість відповідача із виплати заробітної плати становить 18 771,73 грн. Крім того, на день звільнення 07 серпня 2015 року відповідач не здійснив з нею повного розрахунку. Роботодавець з невідомих їй причин не подав до Пенсійного фонду України звіт про нараховану їй заробітну плату у червні 2015 року в розмірі 3 261,92 грн та у липні 2015 року у розмірі 3878,75 грн, що в подальшому зменшить її трудовий стаж на два місяці. Крім того, діями відповідача їй завдано моральної шкоди.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 з урахуванням змінених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати з 01 січня до 07 серпня 2015 року в розмірі 2 461,93 грн, заборгованість

з компенсації втрати частини нарахованих, але не виплачених грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 3 138,64 грн, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі середньоденного заробітку за кожен день прострочення такого розрахунку в розмірі 54 633,74 грн, на які окремо нараховано індексацію втрат від інфляції в розмірі 1 803,58 грн, покласти на відповідача обов`язок подати до Пенсійного фонду України звіти із заробітної плати та єдиного соціального страхового внеску за липень 2015 року в розмірі, затвердженим штатним розписом посадового окладу та надбавки за складність та напруженість роботи, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду

в розмірі 10 000,00 грн та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 29 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 2 461,88 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18 917,66 грн з індексацією втрат від інфляції в розмірі 1 803,58 грн, що обраховані з урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів,

а також компенсацію втрати частини нарахованих, але не виплачених грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 3 138,64 грн та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Зобов`язано ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» надати Пенсійному фонду України звіти із заробітної плати та єдиного соціального страхового внеску за липень 2015 року щодо ОСОБА_1 за затвердженим штатним розписом посадового окладу та надбавки до посадового окладу.

Стягнуто з ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 826,80 грн. Стягнуто з ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» в дохід держави судовий збір у розмірі 263,23 грн.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при звільненні позивача роботодавцем з нею не проведено повного розрахунку.

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно встановили обставини справи, позивач навмисно ухилялась від отримання заробітної плати та розрахункових коштів, заздалегідь маючи намір штучно збільшити термін невиплати заборгованості та отримати більшу суму середньомісячної виплати.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржується в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» 2 461,88 грн заборгованості із заробітної плати, 18 917,66 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з індексацією втрат від інфляції в розмірі 1 803,58 грн, 3 138,64 грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, 1 000,00 грн. моральної шкоди; зобов`язання надати Пенсійному фонду України звіти із заробітної плати та єдиного соціального страхового внеску за липень 2015 року щодо ОСОБА_1 , тому в іншій частині справа в касаційному порядку не переглядається.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 18 травня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі, зупинено виконання рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 682/3060/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від04 лютого 2020 року касаційне провадження у справі поновлено.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

МОТИВУВАЛЬНАЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що позивач працювала на посаді головного бухгалтера ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Україна», на яку призначена наказом від 21 листопада 2014 року № 023. Цим же наказом за поєднання функцій головного бухгалтера з виконання обов`язків бухгалтера-касира їй встановлено доплату до посадового окладу в розмірі 300,00 грн на місяць.

Відповідно до штатного розпису, затвердженого 04 квітня 2014 року, посадовий оклад головного бухгалтера становить 2 400,00 грн, надбавка - 300,00 грн. Штатним розписом, затвердженим 02 січня 2015 року, умови оплати праці головного бухгалтера не змінено.

Штатним розписом, затвердженим виконуючим обов`язки директора видавництва 21 лютого 2015 року, посадовий оклад головного бухгалтера становив 2 400,00 грн, надбавка - 1 200,00 грн.

30 квітня 2015 року затверджено новий штатний розпис, яким посадовий оклад головного бухгалтера видавництва залишився на рівні 2 400,00 грн, надбавка встановлена у розмірі 15 % від посадового окладу.

Згідно з наказом від 15 липня 2015 року № 023 позивач перебувала у відпустці

з 15 липня до 01 серпня 2015 року.

Наказом від 07 серпня 2015 року № 024 позивач звільнена з роботи за угодою сторін - пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку із зміною місця проживання.

У серпні 2015 року позивач відпрацювала 5 днів до звільнення, її заробітна плата становить 690,00 грн. Індексація в такому разі становить 135,20 грн. Отже, за вирахуванням обов`язкових платежів та утриманих податків заборгованість із заробітної плати за серпень 2015 року становить 825,20 грн.

Заборгованість із заробітної платі з січня до 07 серпня 2015 року (день звільнення) за вирахуванням обов`язкових платежів становить 19 536,93 грн.

29 грудня 2015 року відповідач перерахував позивачу на вказаний нею розрахунковий рахунок заборгованість із заробітної плати в сумі 17 075,05 грн

з урахуванням нарахованого індексу інфляції та за вирахуванням обов`язкових платежів.

За встановлених обставин справи суди зробили правильний висновок, що розмір заборгованості із заробітної плати роботодавця перед позивачем становить 2461,88 грн (19 536,93 грн. - 17 075,05 грн.)

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться

в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі

№ 523/18850/14-ц зроблено висновок, що відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів

у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі

№ 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблений висновок, що: «Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні».

За встановлених у цій справі обставин суди обґрунтовано визначили розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача, виходячи з того, що середньоденний заробіток визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів (годин) за цей період. Суд відповідно визначив, що середньоденний заробіток позивача становить 166,22 грн. За основу взято червень та липень 2015 року, оскільки

в серпні 2015 року позивач звільнена, тому календарний місяць неповний.

Зважаючи на те, що перерахування заборгованості по заробітній платі частково здійснено 29 грудня 2015 року, починаючи з 08 серпня 2015 року час затримки розрахунку склав загалом 99 днів, то середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення складає 16 455,78 грн.У частині, що стосується розміру відшкодування за час затримки розрахунку за період з 29 грудня

2015 року суд, з урахуванням положень частини другої статті 117 КЗпП України, враховуючи наявність спору про розмір належних до виплати сум, їх незначну частку в порівнянні з тим середнім заробітком за час затримки розрахунку до дня ухвалення рішення в сумі 54 633,74 грн, на який претендує позивач, стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток у розмірі 2 461,88 грн. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що має бути стягнута на користь позивача, становить 18 917,66 грн.

Враховуючи вимоги Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794, ненадання відповідачем доказів на підтвердження подання відповідачем до Пенсійного фонду України належних звітів по заробітній платі та ЄСВ за липень 2015 року щодо позивача, суди зробили обґрунтований висновок в частині зобов?язання відповідача, як роботодавця, цей обов?язок виконати у встановленому порядку.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі

№ 6-409цс16 зазначено, що статтею 233 КЗпП України вказано, що «працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо

в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку».

Ураховуючи наведене, аргумент касаційної скарги про те, що позивач пропустила строки звернення до суду, визначені статтею 233 КЗпП України, колегія суддів відхиляє, оскільки розрахунок із позивачем відповідач провів

29 грудня 2016 року після звернення до суду з позовом у цій справі.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки з позивачем не проведено розрахунку в день її звільнення, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо заподіяння позивачу моральної шкоди

у відповідному розмірі.

За таких обставин суди зробили правильний висновок про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення ? без змін.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 18 травня 2017 року зупинено виконання рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цих судових рішень.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 436 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від

29 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Україна» 2 461,88 грн заборгованості із заробітної плати, 18 917,66 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з індексацією втрат від інфляції в розмірі 1 803,58 грн, 3 138,64 грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, 1 000,00 грн. моральної шкоди, зобов`язання надати Пенсійному фонду України звіти із заробітної плати та єдиного соціального страхового внеску за липень 2015 року щодо ОСОБА_2 , залишити без змін.

Поновити виконання рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат