Провадження № 2/761/762/2020
27 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді: Мальцева Д.О.
при секретарі: Чугаєва І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просив: визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину: земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 ; трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 101,7 кв.м.; гаражного боксу № НОМЕР_1 площею 18 кв.м. в гаражно-будівельному кооперативі «Дніпро», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину: земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 ; трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 101,7 кв.м.; гаражного боксу № НОМЕР_1 площею 18 кв.м. в гаражно-будівельному кооперативі «Дніпро», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .; судові витрати покласти на сторін по справі порівну. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 06.08.1994 року по 17.12.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. При цьому, позивач зазначає, що за час перебування в даному шлюбі вони з відповідачем набули майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та складається з: земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 ; трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 101,7 кв.м.; гаражного боксу № НОМЕР_1 площею 18 кв.м. в гаражно-будівельному кооперативі «Дніпро», який заходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Разом з тим, з огляду на неможливість у добровільному порядку поділити спільно нажите майно, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 24.12.2018 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 03.09.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 26.02.2020 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він позовні вимоги підтримав, не заперечив щодо заочного розгляду справи, а також просив розгляд справи проводити за його відсутністю.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.
Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що у період з 06.08.1994 року по 17.12.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Згідно з наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності від 23.10.2007 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 19.10.2007 року за № 1864-С/КІ, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .
Крім того, відповідно до копії договору купівлі-продажу гаража від 12.11.1997 року, ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 гараж/бокс № НОМЕР_1 , поверх 3 , у гаражно-будівельному кооперативі «Дніпро», який знаходиться по АДРЕСА_3 .
При цьому, як встановлено у судовому засіданні, вищевказане майно було набуто відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Разом з тим, як передбачено ст. 22 Кодексу законів про шлюб, який був чинним на час набуття відповідачем у власність вищенаведеного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном . Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Згідно зі ст. 28 КЗпШ України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Також, як роз`яснила Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17, презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі і в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
В свою чергу, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, відповідач, який, як вбачається з наявних в матеріалах справи зворотних повідомлень, був обізнаний про наявність даної справи, проте своїм правом надати відзив до позовної заяви та відповідні докази на спростування позиції позивача не скористався.
За вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що вищенаведені квартира та гаражний бокс є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуті подружжям за час шлюбу, та в порядку поділу спільного майна подружжя підлягає поділу між сторонами шляхом визнання з кожним з ним права власності на Ѕ частину квартири.
Щодо вимог визнання за кожною стороною права власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.
Положеннями ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Крім того, відповідно до ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.
Тобто, чинним законодавством передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, а самі правочини, предметом яких є нерухоме майно, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження набуття сторонами права власності на вищенаведену земельну ділянку матеріали справи не містять.
Посилання позивача на рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26.10.2002 року «Про надання дозволу на складання проекту відводу земельної ділянки в приватну власність для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_2 » судом оцінюється критично, адже вказане рішення не є тим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку.
Таким чином, з огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.
У порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .
У порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину гаражного боксу № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Дніпро» за адресою: м. Київ, вул.Північна, 3.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину гаражного боксу № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Дніпро» за адресою: м. Київ, вул.Північна, 3.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя