ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 757/18349/17-ц

провадження № 61-15св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану його представником - адвокатом Чвалюком Андрієм Васильовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що він уклав із ПАТ «Златобанк» договір про відкриття банківських рахунків. Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 4 грудня 2014 року ПАТ «Златобанк» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів. 12 червня 2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» на виконання якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію цього банку. Також передбачено, що для отримання коштів вкладники ПАТ «Златобанк» мають право звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Державний ощадний банк України».

19 червня 2015 року він звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» як банку-агента Фонду з вимогою виплатити гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000 грн, проте отримав відмову. Підставою для такої відмови стало те, що

27 квітня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» виплатило вказані кошти ОСОБА_2 , яка діяла від його імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Оскільки він таку довіреність ОСОБА_2 не видавав, грошових коштів від банку не отримував, тому був змушений звернутись до правоохоронних органів. За вказаним фактом порушено кримінальне провадження, в якому неодноразово проводилися експертизи, висновками яких встановлено, що довіреність на ім`я ОСОБА_2 видана на підставі його підробленого паспорта громадянина України. Вважав дії банку щодо невиконання свого обов`язку з виплати на його користь суми гарантованого вкладу незаконними.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» гарантовану суму вкладу на його користь у розмірі 200 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року, ухваленим у складі судді Остапчук Т. В., у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення ПАТ «Державний ощадний банк України» вимог Положення про порядок відшкодування Фондом, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 9 серпня

2012 року № 14, та доказів вини працівників ПАТ «Державний ощадний банк» у помилковому переказі коштів. Місцевий суд зазначив, що відповідач виконав своє зобов`язання з виплати гарантованої суми вкладу у розмірі 200 000 грн. Вказана сума виплачена особі, яка діяла в інтересах позивача на підставі оригіналу нотаріально посвідченої довіреності, а докази визнання недійсною довіреності матеріали справи не містять.

Справа переглядалась в апеляційному порядку неодноразово.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рибченка О. Г., скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнено з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 200 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що виплата відповідачем гарантованої суми коштів здійснена іншій особі; ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконало свого установленого законом та договором обов`язку здійснити таку виплату вкладнику, тому несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань як банк-агент Фонду, незважаючи на відсутність вини його працівників.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 761/13137/16-ц (провадження № 61-5506св18).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2018 року представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Чвалюк А. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року і залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права, а саме статті 204, частини першої статті 237,

статті 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та розділу VI Положення про порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами, що призвело до прийняття незаконної постанови про скасування законного рішення суду першої інстанції.

Заявник вказує про неврахування апеляційним судом того, що виплата представнику позивача - ОСОБА_2 здійснена на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яку позивач не оспорив, і рішення про визнання цієї довіреності недійсною не ухвалювалося.

Заявник вважає, що у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для покладення обов`язку на відповідача щодо сплати коштів за договором банківського вкладу.

Позиція інших учасників справи

У травні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рибченко О. П. подав до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України», у якому послався на безпідставність її доводів та відповідність висновків суду апеляційної інстанції нормам матеріального і процесуального права. Просив врахувати, що між позивачем та ОСОБА_2 (особа, яка отримала кошти на підставі довіреності) не виникало договірних відносин, оскільки такі відносини виникли внаслідок волевиявлення іншої особи, яка діяла на підставі підробленого паспорта позивача.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 8 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 1 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 уклав із ПАТ «Златобанк» договір про відкриття банківських рахунків.

4 грудня 2014 року постановою Правління НБУ ПАТ «Златобанк» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів. 12 червня 2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію

ПАТ «Златобанк» на виконання якої виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію цього банку. Також було передбачено, що для отримання коштів вкладники ПАТ «Златобанк» мають право звернутися до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Державний ощадний банк України».

Суди встановили, що 19 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» як банку-агента Фонду з вимогою виплатити йому гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000 грн, проте отримав відмову у такій виплаті. Підставою відмови стало те, що 27 квітня

2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» виплатило вказані кошти

ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Судами не встановлено вчинення працівниками банку порушень при ідентифікації особи, якій були виплачені грошові кошти.

Суди встановили, що при зверненні до ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_2 , якій була здійснена виплата грошових коштів у сумі 200 000 грн, надала оригінал нотаріально посвідченої довіреності, за якою працівник банку здійснив виплату їй коштів, належних ОСОБА_1 .

З висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 31 січня 2017 року, складеного за результатами проведення експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002060, суди встановили, що зображення особи у паспорті, заповненому на ім`я ОСОБА_1 , та зображення особи на зворотній стороні заяви про видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 належать

ОСОБА_3 - одному з обвинувачених у даній кримінальній справі.

З висновку експерта управління державної політики у сфері пробірного нагляду та документів суворої звітності Міністерства фінансів України від 6 вересня

2016 року суди встановили, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , на підставі якого виготовлено нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_2 , пред`явлену нею до банку, Державним підприємством «Поліграфічний комбінат «Україна» не виготовлявся і є підробленим.

Суди встановили, що паспорт позивача та паспорт, наданий при посвідченні довіреності, мають тотожні серію, номер, дату видачі, місце реєстрації особи. Різниця між вказаними паспортами полягає у вклеєних фотокартках різних осіб.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» на постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня

2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами

ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла

до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, суд дійшов таких висновків.

Згідно з пунктом 1 розділу V Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду 9 серпня 2012 року № 14, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), після одержання Загального Реєстру (Реєстру переказів) та коштів від Фонду банк-агент відповідно до умов договору, укладеного з Фондом, починає виплати гарантованих сум відшкодування.

Пунктом 2 розділу V Положення передбачено, що при проведенні виплат відшкодування уповноважений працівник банку-агента повинен здійснити: ідентифікацію особи, яка звернулася за отриманням відшкодування; звірку реквізитів документів особи, яка звернулася за отриманням відшкодування, із реквізитами у Загальному Реєстрі (Реєстрі переказів) відповідно до вимог розділу VІ цього Положення; за умови позитивного результату звірки здійснити виплату коштів, вказавши у касовому документі реквізити отримувача та підставу для виплати відшкодування іншій особі (за потреби).

Вкладник або його представник, який звертається за отриманням гарантованої суми відшкодування, пред`являє відповідальному працівнику банку-агента свій паспорт або інший документ, що посвідчує особу. Фізичні особи - резиденти додатково пред`являють реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспорт, в якому контролюючими органами зроблено відмітку про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта (пункт 2 розділу VІ Положення).

Згідно з пунктом 5 розділу VІ Положення результат перевірки даних особи, яка звернулася за отриманням відшкодування до Фонду (банку-агента), встановлюється після перевірки кожного окремого елемента інформації про особу. Такими елементами є: прізвище, ім`я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); серія та номер паспортного документа (за наявності); дата видачі паспортного документа; найменування або код органу, яким виданий паспортний документ.

Результат вважається позитивним у таких випадках: за умови повної відповідності даних Загального Реєстру/Реєстру переказів/Переліку та документів, наданих заявником; у разі підтвердження факту зміни прізвища, імені, по батькові та даних паспортного документа вкладника відповідними документами, виданими уповноваженими органами державної влади, засвідченими у встановленому законодавством порядку; якщо у Загальному реєстрі/Реєстрі переказів/Переліку значення поля «Реєстраційний номер платника податків» становить « НОМЕР_2 », а вкладник надає документ з інформацією про реєстраційний номер облікової картки платника податків (пункт 6 розділу VІ Положення).

При розгляді справи судами не встановлено у діях працівників банку порушень при ідентифікації особи, якій виплачені грошові кошти.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною другою статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки виплата гарантованої суми коштів відповідачем здійснена іншій особі, ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконало свого установленого законом та договором обов`язку здійснити таку виплату вкладнику, а тому несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань як банк-агент Фонду, незважаючи на відсутність вини його працівників.

Дійшовши такого висновку, суд апеляційної інстанції послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 761/13137/16-ц (провадження № 61-5506св18).

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

У справі № 761/13137/16-ц, яка переглядалась Верховним Судом, виплата відповідачем гарантованої суми коштів здійснена іншій особі, яка надала підроблений паспорт на ім`я позивача.

У даній справі виплата гарантованої суми коштів відповідачем здійснена представнику позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яка не була скасована на час отримання іншою особою коштів та не визнана недійсною на час ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій.

Отже правовідносини та фактичні обставини у даній справі і у справі № 761/13137/16-ц не є аналогічними.

Згідно зі статтею 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

З Витягу з Єдиного реєстру довіреностей суд першої інстанції встановив, що довіреність від 27 квітня 2015 року НАН 409852 дійсно видана від імені

ОСОБА_1 на користь довіреної особи - ОСОБА_2 і посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А. Г. Вказана довіреність була чинною на момент отримання ОСОБА_2 коштів у

ПАТ «Державний ощадний банк України» та скасована за заявою ОСОБА_1

30 липня 2015 року.

Також у справі, що переглядається, суди встановили, що паспортні дані, які зазначені в довіреності, повністю співпадають з даними позивача. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Позивач зазначену довіреність з підстав визначених статтями 212-215 ЦК України, не оспорив. Відтак, вважається, що дії, вчинені представником зберігають чинність для особи, яка видала довіреність. Крім того, ОСОБА_1 скасував довіреність, що вказує на освідомлення ним факту правомірності цієї довіреності.

За таких обставин у суду апеляційної інстанції не було підстав для покладення обов`язку на відповідача щодо сплати на користь позивача коштів за договором банківського вкладу.

До таких висновків в аналогічних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 757/4777/17-ц

(провадження № 61-31846св18).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення обов`язку на відповідача щодо сплати на користь позивача коштів за договором банківського вкладу.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, правильно застосував норми права і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд апеляційної інстанції, неповно врахувавши обставини справи, помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин касаційний суд скасовує постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року і залишає в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із чим, що позивач звільнений від сплати судового збору, такий підлягає компенсації на користь відповідача за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, ПАТ «Державний ощадний банк України» необхідно компенсувати за рахунок держави 4 000 грн судового збору, який сплачений ним за подання касаційної скарги.

Разом з тим, ОСОБА_1 підлягає поверненню за рахунок держави, судовий збір, сплачений останнім: за подання позову у розмірі 2 000 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 2 200 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 2 400 грн, а всього 6 600 грн.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

У касаційній скарзі міститься клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Клопотання мотивоване тим, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня

2018 року у справі № 757/4777/17-ц (провадження № 61-31846св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 761/13137/16-ц (провадження № 61-5506св18) викладені протилежні правові висновки в аналогічних правовідносинах, а саме щодо покладення на ПАТ «Державний ощадний банк України» як банк-агент Фонду обов`язку щодо сплати на користь фізичної особи коштів за договором банківського вкладу у випадку, якщо гарантована сума виплачена іншій особі на підставі підроблених документів вкладника.

Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України, на яку в обґрунтування клопотання послався заявник, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Зазначені заявником обставини не свідчать про існування визначених

статтею 403 ЦПК України правових підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки у справах № 757/4777/17-ц та № 761/13137/16-ц судами встановлені різні фактичні обставини, тому висновки Верховного Суду, викладені у вказаних постановах від 25 квітня 2018 року та 15 серпня 2018 року, не суперечать один одному.

Касаційним судом не встановлено підстав для відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду.

За таких обставин касаційний суд відмовляє у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтею 413 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 141, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Представнику Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокату Чвалюку Андрію Васильовичему у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану його представником - адвокатом Чвалюком Андрієм Васильовичем, задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року скасувати і залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня

2017 року.

Судові витрати, понесені Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» у розмірі 4 000 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повернути ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 6 600 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов