Справа № 183/4544/20
№ 2/183/3109/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Пащенко А.С.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Новомосковської міської ради, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Новомосковської міської ради, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просили суд визнати за кожним з них право власності по Ѕ частині домоволодіння за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування свого позову позивачі зазначають, що в період шлюб, на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 12/551 від 12.08.1977 року, ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку зі знесенням старої частини будинку, зі встановленням капітальної стіни фронтону до житла, що належить АДРЕСА_1 . На підставі відповідних дозволів ОСОБА_5 стала забудовником домоволодіння по АДРЕСА_1 , будівництво планувалося закінчити до 23 серпня 1980 року. В період шлюбу з 1978 року до 1991 року на території домоволодіння за АДРЕСА_1 ними було здійснено будівництво житлового будинку літера «Б» загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., прибудови літера «б», тамбуру б1, вбиральні З, сараю Г, зливної ями Я, цоколю Ц, огорожі № 1-3, хвіртки № 4.

У 2014 році було складено акт про технічний стан будинку, повноважними представниками КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, внаслідок чого відкрилася спадщина у вигляді зазначеного вище домоволодіння.

Позивачі звернулися до новомосковської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено, оскільки спадкоємцями не було представлено документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно, дозвіл на переобладнання якого був наданий ще в 1978 році. Крім того, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої нотаріусом право власності на домоволодіння за АДРЕСА_1 зареєстроване за іншими особами.

Позивачі зазначають, що з метою анулювання правовстановлюючих документів на будинок, що був знесений, а також з метою технічної інвентаризації домоволодіння ними знову було замовлено технічну інвентаризацію будівель та споруд, що були побудовані за період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На момент звернення позивачів до суду характеристика будівель та споруд на території домоволодіння є наступною: житловий будинок Б-1, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., прибудова б-1, прибудова б1-1, вбиральня Д, сарай Е, літній душ Ж, хвіртка, ворота, огорожа, огорожа, колонка.

Крім того, за заявою ОСОБА_1 , в зв`язку з отримаю інформацією з Державного реєстру речових прав, рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 402/0/6-20 від 15.07.2020 року житловому будинку ОСОБА_3 присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Дозволи на будівництво нового будинку були надані на ім`я ОСОБА_3 , але відповідно до норм ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України, означене нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому позивач ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

В свою чергу, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на Ѕ частину означеного домоволодіння, в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року відкрите провадження у справі, зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В підготовче судове засідання всі учасники справи не з`явилися, кожен окремо, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, одночасно позивачі свій позов підтримали, представник відповідача позов визнав.

На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 вересня 1975 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦСу виконавчого комітету Новомосковської міської ради, актовий запис № 670. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_6 (а.с.8).

ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6).

01 червня 2018 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , внаслідок чого прізвище дружині присвоєно ОСОБА_9 , про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 7).

Суду копію рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 12/551 від 12.08.1977 року, у відповідності до якого ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку зі знесенням старої частини будинку, зі встановленням капітальної стіни фронтону до житла, що належить АДРЕСА_1 (а.с. 10). На підставі відповідних дозволів ОСОБА_5 стала забудовником домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 11), будівництво планувалося закінчити до 23 серпня 1980 року.

В період шлюбу з 1978 року до 1991 року на території домоволодіння за АДРЕСА_1 ними було здійснено будівництво житлового будинку літера «Б» загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., прибудови літера «б», тамбуру б1, вбиральні З, сараю Г, зливної ями Я, цоколю Ц, огорожі № 1-3, хвіртки № 4, про що свідчить копія технічного паспорту, виготовленого 22.09.2014 року (а.с. 16-17).

Станом на момент звернення позивачів до суду змінилася характеристика будівель та споруд, які були збідовані на підставі відповідних дозволів забудовником ОСОБА_3 , на території домоволодіння збудовані наступні побудови та споруди: житловий будинок Б-1, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., прибудова б-1, прибудова б1-1, вбиральня Д, сарай Е, літній душ Ж, хвіртка, ворота, огорожа, огорожа, колонка (а.с. 19-22).

Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 402/0/6-20 від 15.07.2020 року житловому будинку ОСОБА_3 присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 4).

Після смерті ОСОБА_3 Новомосковською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 28/2018, у відповідності до якої з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 (а.с. 50) та ОСОБА_1 (а.с. 54).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на домоволодіння за АДРЕСА_1 зареєстроване за іншими особами.

Постановами державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцями не представлені правовстановлюючі документи на нерухоме майно, на яке надано дозвіл на будівництво спадкодавцю ОСОБА_3 , а з огляду на інформацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на домоволодіння за АДРЕСА_1 зареєстроване за іншими особами.

Правовідносини щодо набуття права власності на новостворене нерухоме майно, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За з містом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачам и земельних ділянок у такому порядку: 1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6)реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

По об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване і Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, реєстрація будинків проводили органи БТІ виконкомів місцевих рад. Об`єктами реєстрації були будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером в межах міст та сіл, що належали , в тому числі громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність 13 грудня 1995 року.

В даному, конкретному випадку, суду надано достатніх доказів про те, що спадкодавець ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 використали відведену земельну ділянку, відповідно до вимог земельного законодавства, що діяло на момент переобладнання всього домоволодіння, однак належним чином не ввели в експлуатацію новостворене нерухоме майно. Даних про порушення будівельних норм та правил у збудованому об`єкті нерухомості судом не встановлено.

Правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю врегульовані наступними нормами закону.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суду не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що даний об`єкт нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , частки подружжя є рівними, а тому у суду є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину домоволодіння за АДРЕСА_1 .

Правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно врегульовані наступними нормами закону.

Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справа у своєму листі № 24-753/04/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», коли перші власники належним чином не оформили належне їм право власності та не зареєстрували його в органах БТІ, спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнане в судовому порядку.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що спадкоємцям померлої ОСОБА_10 державним нотаріусом правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак останні не позбавлені можливості набути свої права власника на новостворене майно в судовому порядку. Судом встановлено, не спростовано сторонами, що спадкодавець ОСОБА_3 на законних підставах, у відповідності до поданих дозволів, без порушень будівельних норм та стандартів здійснила будівництво нового будинку, якому в подальшому було присвоєно адресу АДРЕСА_1 до 1992 року, однак належним чином не ввела в експлуатацію означений будинок. Між тим, у відповідності до вимог ст.. 1216-1218 ЦК України до позивачів перейшли всі права спадкодавця, а тому у суду є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Новомосковської міської ради, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке складається з: будинку Б-1, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., прибудови б-1, прибудови б1-1, вбиральні Д, сараю Е, літнього душу Ж, хвіртки, воріт, огорожі, огорожі, колонки, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частину домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке складається з: будинку Б-1, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., прибудови б-1, прибудови б1-1, вбиральні Д, сараю Е, літнього душу Ж, хвіртки, воріт, огорожі, огорожі, колонки, фундаменту 1-6, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.