Дата документу 30.09.2020
Справа № 334/4104/19
Провадження № 2/334/786/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить його батькові ОСОБА_3 (третя особа), який у квартирі не зареєстрований та не проживає. Фактично в квартирі зареєстровані та проживають сторони у справі, які за домовленістю з власником квартири повинні здійснювати оплату комунальних послуг, а також їх неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не зважаючи на розірвання шлюбу, сторони продовжують проживати в одній квартирі. Однак всі витрати по утриманню квартири несе позивач, відповідачка не здійснює оплату комунальних послуг взагалі.

Посилаючись на ст. 544 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачки половину сплачених ним коштів за комунальні послуги з утриманням квартири АДРЕСА_1 за період з 11.08.2016 по 12.05.2019, що становить 8549,54 грн.

Відповідачка надала відзив на позовну заяву, у запереченнях посилається на те, що після розірвання шлюбу з позивачем вони продовжують проживати у зазначеній квартирі разом з сином. З позивача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина. Станом на 30.06.2019 утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 31637,54 грн., тому позивач не має морального права вимагати з відповідачки гроші, які він нібито витратив на утримання житла і сплату комунальних послуг. Крім того, власником квартири є ОСОБА_3 , з яким вона не укладала жодних письмових договорів оренди або найму житла, а тому обов`язків сплачувати комунальні послуги вона на себе не брала. Вона також сумнівається у тому, що ці кошти сплачував саме позивач, оскільки він не має сталого джерела доходу. Ці кошти йому міг надавати його батько, який є власником квартири, або його мати, які не висувають до неї жодних вимог. Вважає надані на підтвердження оплати комунальних послуг докази неналежними. Крім того, понесені витрати на комунальні послуги повинні бути поділені на трьох повнолітніх осіб, а саме, на позивача, відповідачку та власника квартири. З наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 у письмових поясненнях вказує, що його син ОСОБА_1 самостійно сплачує всі комунальні платежі за утримання квартири. Відповідачці неодноразово вказувалося на необхідність платити порівну з сином за комунальні послуги, які вона споживає, однак вона відмовляється. В даній квартирі він не мешкає жодного дня, комунальними послугами не користується, а тому сплачувати їх не повинен. В свою чергу, за домовленістю з ним сторони у справі, їх неповнолітній син проживають у цій квартирі, користуються комунальними послугами, а тому повинні здійснювати їх оплату саме вони. Оскільки колишня дружина його сина не приймає участі в утриманні квартири, вважає, що позов обґрунтований і просить його задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав позов і просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка просила відмовити у задоволенні позову з наведених у відзиві підстав.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.09.2006, витягом з Державного реєстру правочинів від 19.09.2006 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ від 22.09.2006.

За відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, з жовтня 2006 року за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Сторонами визнається та в порядку ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що з часу реєстрації зазначені особи проживають у вказаній квартирі, власник квартири ОСОБА_3 зареєстрований та фактично проживає за іншою адресою.

Відповідно до ст.. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, зобов`язано наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.7).

Отже, витрати з утримання квартири є солідарним обов`язком всіх власників, наймачів, орендарів житлового приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

З урахуванням встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що сторони у справі, як повнолітні особи, які проживають у квартирі і користуються комунальними послугами, несуть солідарну відповідальність за оплату таких послуг.

Встановлено, що витрати з утримання квартири за період з 11.08.2016 по 12.05.2019 здійснював лише позивач у справі ОСОБА_3 , відповідачка у витратах з утримання квартири участь не приймала.

Так, згідно дублікатів квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» та довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 09.06.2020 №BUD43B3R25JN4DBE з додатком №1 (про здійснені платежі за період з 2017 року по 12.05.2019), ОСОБА_1 здійснив платежі за період з 11.08.2016 по 12.05.2019 на утримання квартири та комунальні послуги на користь ТОВ «Умвельт Запоріжжя», ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», КП «Наше місто», ТОВ «Місто для людей», ВАТ «Запоріжжяобленерго», Концерну «МТМ», КП «Водоканал», ПАТ «Запоріжгаз» на загальну суму 16919,07 грн. Заявлені позивачем до стягнення витрати на оплату домашнього Інтернету у загальній сумі 180,00 грн. не відносяться до витрат на житлово-комунальні послуги, а тому судом не враховуються.

Отже, у позивача, який виконав свій солідарний обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг, наявне право на зворотну вимогу (регрес) на частину здійснених ним витрат до ОСОБА_2 , яка є споживачем цих послуг.

Враховуючи, що споживачами цих послуг є сторони у справі і їх неповнолітній син, якого вони зобов`язані утримувати до досягнення ним повноліття, витрати на житлово-комунальні послуги сторони повинні нести у рівних частках. Наявність у позивача заборгованості по аліментам станом на червень 2019 року не виключає обов`язку відповідачки нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, споживачем яких вона є.

Доводи відповідачки щодо солідарного обов`язку сторін у справі і власника квартири ОСОБА_3 суд вважає необґрунтованими, оскільки сторони у справі з дозволу власника квартири ОСОБА_3 зареєстровані та користуються квартирою, є споживачами житлово-комунальних послуг, що надаються за вказаною адресою, а ОСОБА_3 квартирою не користується.

Згідно із розрахунком позивача, що підтверджений документально, за період з 11.08.2016 по 12.05.2019 в рахунок оплати за житлово-комунальні послуги ним було сплачено 16919,07 грн., а не 17099,07 грн., як вказує позивач.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростований та власного не надано, а тому такий приймається судом як підтвердження розміру стягнення витрат за житлово-комунальні послуги в порядку регресу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з ОСОБА_2 в порядку регресу половини понесених позивачем витрат на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 8459,53 грн. (16919,07:2=8459,53).

Відповідно до ст..133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., а також 700 грн. за надання правової допомоги, а всього 1468,40 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, суд, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1452,94 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ), частину витрат на житлово-комунальні послуги за період з 11.08.2016 по 12.05.2019 в порядку регресу у розмірі 8459,53 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять грн. 53 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ), судові витрати у розмірі 1452,94 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят дві грн. 94 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Складення повного рішення - 05.10.2020.

Суддя: Турбіна Т. Ф.