Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 369/1938/20
Провадження №2/433/647/20
У Х В А Л А

Іменем України

29.09.2020 року

Суддя Троїцького районного суду Луганської області Певна О.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2020 року до Троїцького районного суду Луганської області, відповідно до ухвали судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.03.2020 надійшла цивільна справа №369/1938/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Розглянувши матеріали вказаної цивільної справи, вважаю за необхідне передати її на розгляд іншому суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Альтернативна підсудність за вибором позивача визначена положенням ч. 2 ст. 28 ЦПК України, яким передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається з позовної заяви, позивач використала своє виключне право на звернення до суду за альтернативною підсудністю, навівши суду відповідні «інші поважні причини», що передбачено ч.2 ст.28 ЦПК України.

Так, позивач зазначила, що має статус внутрішньо переміщеної особи та її фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що дійсно позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування якої зареєстровано в с.Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.11.2014 №3244-1431

Відповідно до статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні": "місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, установи соціального обслуговування і соціального захисту, військові частини, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік".

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 N 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і переліку населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення" м. Торез Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 N 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб": "внутрішньо переміщеним особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яке знаходиться на території України на законних підставах і має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання в результаті або щоб уникнути негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини і надзвичайних ситуацій природного або техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті".

Відповідно до статті 4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеного особи, чинного безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для постановки на облік внутрішньо переміщеного особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Правове становище внутрішньо переміщених осіб регулюється Законом України від 20 жовтня 2014 N 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", згідно з яким місце перебування внутрішньо переміщеного особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеного особи.

Саме таким чином здійснюється реєстрація місця перебування внутрішньо переміщеного особи, і саме така довідка є підтвердженням місця перебування такої особи в тому чи іншому місці в розумінні цивільного процесуального законодавства України.

Виходячи з цього, цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, з використанням альтернативної підсудності, передбаченої ч.2 ст.28 ЦПК України підсудна за місцем проживання позивача Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа стосується територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Дотримання процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті шостої Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків цивільного характеру або при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом, зокрема внаслідок порушення правил визначення підвідомчості і підсудності справи, може бути підставою для скасування навіть правильного по суті рішення суду.

Крім того, поїздки з м.Києва до смт Троїцьке Луганської області з матеріальної точки зору важкі для позивача, тому з метою забезпечення права особи на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, є необхідність передати справу на розгляд до суду за альтернативною підсудністю за місцем проживання позивача, оскільки вона матиме реальну можливість скористатися своїми процесуальними правами у повній мірі.

Таким чином, з огляду на те, що позивач використала своє виключне право на звернення до суду за альтернативною підсудністю, беручи до уваги, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, має зареєстроване в установленому законом порядку місце перебування в с.Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, за якою дійсно проживає, суд дійшов висновку про передачу справи за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Згідно з ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення сторін про постановлення ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.03.2020 про передачу справи іншому суду, та відомості про її отримання, що порушує право сторін на своєчасне оскарження цього судового рішення.

Таким чином, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було направлено до Троїцького районного суду Луганської області передчасно, без належного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст.ст.27, 28, 31, 32 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передати до Києво-Святошинського районного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С.Певна