ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1750/20 Справа № 191/515/19 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 01.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 35 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 25.12.2018 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 132 344, 81 грн, з яких: 60 437, 88 грн - тіло кредиту; 22 443,08 грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 49 463, 85 грн - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 грн - штраф (фіксована частина), 0,00 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором без номеру від 01.11.2010 року станом на 25.12.2018 року в сумі 132 344 (сто тридцять дві тисячі триста сорок чотири) гривні 81 копійок, яка складається з: 60 437,88 грн - тіло кредиту; 22 443,08 грн відсотки за користування кредитом; 49 463, 85 грн пеня.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила заочне рішення суду - скасувати; визнати письмовий доказ у вигляді розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.11.2010 року, укладеного між нею та АТ КБ «Приватбанк», станом на 31.05.2015 рік та станом на 25.12.2018 рік, наданий позивачем суду першої інстанції, недопустимим та не брати його до уваги при вирішенні справи; у разі відмови у задоволенні вимог попереднього пункту, призначити у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені Заслуженого професора М.С. Бокаріуса; застосувати позовну давність до вимог про стягнення з неї заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № б/н від 01.11.2010 року з повернення кредиту та процентів за користування ним за період з 01.11.2010 року по 05.02.2016 року та пені з 01.11.2010 року по 05.02.2018 року; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Розрахунок заборгованості, який судом було прийнято як доказ боргових зобов`язань перед банком, не може бути прийнятий у якості належного та допустимого доказу, оскільки розрахунок заборгованості без дати, без належного засвідчення, складений в довільній формі з невідомих джерел інформації, має бути визнаний таким, що не посвідчений, в установленому законом, порядку. Зазначені в розрахунку заборгованості відомості не підтверджені первинними документами бухгалтерської звітності. Посилалася на те, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення кредиту та процентів за користування кредитом поза межами строків позовної давності. Зазначала, що відповідно до положень ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Тому, стягнути неустойку можна лише в межах спеціальної позовної давності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 01.11.2010 року підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг та свідчить про згоду позичальника з умовами кредитного договору. Відповідно до Умов, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і останній має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, та автоматично лонгується на такий же термін у разі відсутності повідомлення сторін про його припинення. ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, згідно розрахунку заборгованості станом на 25.12.2018 року має заборгованість 132 344, 81 грн, з яких: 60 437, 88 грн - тіло кредиту; 22 443, 08 грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 49 463, 85 грн - нараховано пені.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що 01.11.2010 року відповідачем складена та підписана анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

В анкеті-заяві міститься розділ «Виявляю бажання оформити на своє ім`я», зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: картка «Універсальна», картка класу Gold, пенсійна картка, зарплатний пакет, ідентифікація за паспортом, депозит, дебітова особиста картка, проте даний розділ не містить будь-яких відміток про обрання позичальником конкретної послуги.

З анкети-заяви вбачається, що в ній відсутні відомості щодо визначення та погодження сторонами розміру кредитного ліміту та базової процентної ставки за кредитом.

Звертаючись з позовними вимогами банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту у розмірі 35 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки розмір кредитного ліміту зазначено лише в тексті позовної заяви, тоді як в кредитному договорі та документах, наданих банком на підтвердження позовних вимог, така інформація відсутня.

У заяві-анкеті позичальника також відсутні відомості про визначення розміру та порядку нарахування відсотків, неустойки (пені, штрафів).

На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 25.12.2018 року у розмірі 132 344, 81 грн, з яких: 60 437, 88 грн - тіло кредиту; 22 443,08 грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 49 463, 85 грн - нараховано пені.

АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема, заборгованість за тілом кредиту, за процентами за користування кредитними коштами, пенею та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Проте, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Окрім того, посилання позивача на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як належний доказ погодження сторонами умов договору щодо розміру процентної ставки, пені, не можуть бути прийняті у якості належного доказу у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки Витяг не підписаний відповідачем та на його підставі не можливо перевірити розрахунок заборгованості за кредитним договором, з причини відсутності у анкеті-заяві інформації щодо наданого кредитного ліміту. Крім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить перелік тарифних планів декількох видів кредитних карток, а який саме вид послуги обрала відповідач позивачем не доведено.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, але він не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки він містить розрахунки щодо відсотків за користування кредитними коштами, пені, але доказів про погодження сторонами розміру та порядку нарахування останніх, матеріали справи не містять.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги надану банком виписку з рахунку (а.с.133-141), оскільки в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я та прізвища та не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 01.11.2010 року, наведені в ній номери кредитних карток в анкеті-заяві не зазначено.

Враховуючи дані обставини суд позбавлений можливості визначити розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та розмір відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань.

Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком у визначеній позивачем сумі суду надано не було.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2 977,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адреса місця розташування: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 2 977,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова