Справа № 449/134/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Савчак А.В.,

секретаря судового засідання Подусівська Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Перемишляни справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька , -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідачки ОСОБА_2 , аліменти на утримання непрацездатного батька ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Допустити негайне виконання рішення суду. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 10 липня 1976 року між ним та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Короснянської сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Від шлюбу у його є єдина донька ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше дітей не має. Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і йому зараз 71 рік, він пенсіонер, проживає один в маленький однокімнатній квартирі в місті Перемишляни. Єдиним його доходом є пенсія за віком. Розмір пенсії згідно довідки про доходи складає в середньому близько 1 600 грн. Цієї пенсії не достатньо для задоволення первинних життєвих потреб людини. Інших джерел доходів на існування він не має, тому його матеріальне становище є вкрай скрутне. Його донька (відповідачка) в середньому за 2018 рік отримала заробітну плату у розмірі 15 000 грн. в місяць. Позивач вважає, що вона може надавати йому матеріальну допомогу.

02.03.2020 від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що позовні вимоги вона не визнає та в задоволенні позову просить відмовити. Ремонт в квартирі позивача був зроблений за кошти відповідачки. Позивач оплату за комунальні послуги не здійснює, оскільки на сьогоднішній день в нього наявна субсидія, яка покриває видатки на такі платежі. В попередні періоди оплата за комунальні послуги проводилася відповідачкою, що стверджується копіями квитанцій Приватбанку. Відповідачка заперечувала твердження позивача, що він надав їй чудову освіту, оскільки, навчалась в університеті на державній формі навчання та утримувала стипендію, що допомагало їй матеріально забезпечувати себе, окрім цього з двадцятирічного віку відповідачка працювала на різних посадах для можливості себе матеріально забезпечувати. З 1998 року позивач не працював, зловживав спиртними напоями, проходив лікування від алкоголізму. Щодо розміру своїх доходів у 2018 році, відповідачка просила врахувати, що зазначені в декларації суми включають в себе ще суми сплачених податків. Важким тягарем на бюджет сім`ї відповідача впливає постійне лікування, оскільки вона перенесла дві важких операції, а у її чоловіка інвалідність з дитинства та необхідність проходження постійного курсу лікування.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Коросно Перемишлянського району та зареєстрований на проживання з ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

Згідно довідки про доходи від 27.01.2020р. слідує, що сума пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2019р. по грудень 2019р. становить 9675,77грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2015р. ОСОБА_1 являється власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу.

Згідно виписок з медичної картки позивача (за 02.03.2016 р. та за 30.01.2020 р.), останній хворіє на ряд хвороб.

Згідно копії декларації відповідачки за 2018 рік ОСОБА_6 є чоловіком відповідачки.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_6 являється інвалідом 3-ї групи.

Згідно поданої відповідачкою декларації про доходи за 2018 рік, ОСОБА_2 отримала доходи за основним місцем праці в сумі 172 598 гривень.

Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 26.02.2020 року - ОСОБА_1 з 1998 р. по 2008 р. не отримував жодних доходів, окрім виплат з районного центру зайнятості та виплат від КІВП «Кверкус» за два місяці.

Позивачкою надані копії окремих чеків на оплату комунальних послуг (за 20017-2019 роки) в яких в призначення платежу зазначається ОСОБА_1 .

Згідно довідки Львівської обласної ради Українського товариства тверезості і здоров`я ОСОБА_1 30.06.2001р. пройшов позбавлення від алкогольної залежності методом емоційно-стресової терапії.

Таким чином, на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що позивач: дійсно є батьком відповідачки; отримує пенсію на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб; отримує від відповідачки матеріальну допомогу у вигляді плати за комунальні послуги; з 1998 року по 2008 рік ніде не працював; дійсно проходив лікування від алкогольної залежності; має цілу низку захворювань.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до правил заповнення щорічної декларації, зазначена в декларації сума нарахованої заробітної плати відповідачки (172 598 гривень) включає в себе також суму податку з доходів фізичної особи (18%) та суму військового збору (1,5%). Тому, для визначення суми коштів отриманих відповідачкою «на руки» слід від зазначеної суми в декларації відняти 19,5%. Крім того, в декларації також містяться відомості про отримання відповідачкою та її чоловіком кредиту від банку, що свідчить про недостатність власних коштів. Копія пенсійного посвідчення ОСОБА_6 свідчить, що чоловік відповідачки є непрацездатним (інвалід третьої групи). Тому, суд враховує аргументи відповідачки, що він також потребує допомоги.

Суд не бере до уваги аргументів відповідачки, що її батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, такі обставини відповідачкою не доведені належними та допустимими доказами.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Зокрема, вирішуючи дану справу, суд вважає за необхідне врахувати висновки Верховного Суду щодо застосування положення ст.202 СК України. Так, Верховний Суд звернув увагу, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов (постанова ВС від 05 вересня 2019 року, справа N 212/1055/18-ц). В цей же час у іншій своїй постанові (від 07 листопада 2018 року, справа № 400/1621/16-ц) ВС звернув увагу на те, що обов`язок довести суду потребу у матеріальній допомозі покладається на позивача.

Позивачу 71 рік і він перебуває на пенсії (отже є непрацездатною особою), а відповідачка є донькою позивача. Однак, позивачем не доведена потреба в матеріальній допомозі. Позивачем надані суду виписки з медичної картки хворого, які підтверджують наявність у нього ряду хвороб. Суду не надано жодних доказів того, якого лікування потребує позивач. Вживання яких препаратів потребує позивач та їх вартість. Чи є необхідні для лікування позивача препарати в національному переліку основних лікарських засобів, якими забезпечуються окремі категорії громадян (в т.ч. пенсіонери) і які надаються державою безкоштовно згідно урядової програми «Доступні ліки».

Посилання позивача на те, що розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечити собі гідне існування (лікування, комунальні платежі, одяг та їжу), а визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму не забезпечує всіх потреб позивача, без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі.

Звісно, суд погоджується з позивачем, що пенсії у розмірі 1600 грн. на місяць може бути не достатньо для забезпечення себе їжею та одягом (комунальні платежі сплачує відповідачка, а про витрати на лікування суд згадував вище). Однак, незрозумілим є те з чого виходив позивач, визначаючи суму аліментів у розмірі саме 2000 грн. на місяць. Без з`ясування таких обставин, суд не може прийняти законне та обґрунтоване рішення. Тим більше, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні позову суд змушений відмовити.

Що стосується судових витрат, то враховуючи, що позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»), у відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 202 СК України ст.ст. 4, 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (отримання повного тексту рішення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. В. Савчак