КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/3931/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7073/2020Головуючий у суді першої інстанції - Пінкевич Н.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., С.В. Лівінський.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним Ѕ частину земельної ділянки, яка знаходиться під частиною недобудованого житлового будинку, площа якої складає 0,06 га, та розташована за адресою АДРЕСА_1 ; та визнати за ним Ѕ частину недобудованого житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 24.08.1986 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу на підставі рішення сільської ради їм для сім`ї на будівництво житлового будинку було надано у власність земельну ділянку. За його погодженням відповідач подарувала 40/100 частин земельної ділянки його брату - ОСОБА_3 . У листопаді 2008 року ОСОБА_2 отримала дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. Та на 6 сотках, що залишились, вони у 2008 році розпочали будівництво, але будинок на даний час не введений в експлуатацію, так як відсутні оздоблювальні роботи. За рішення суду їх шлюб був розірваний в 2010 році, але вони продовжували будувати спільний будинок. Оскільки земельна ділянка та недобудований житловий будинок набуті ними за час зареєстрованого шлюбу, тому це є спільним майном подружжя і їх частки є рівними. Поступово відносини між ними погіршувались, виникали постійні конфлікти щодо користування недобудованим будинком та земельною ділянкою. У добровільному порядку поділити майно не можуть. Відповідач по справі відмовляється поновлювати його порушені права (т. 1 а.с. 1-4).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2019 у задоволені позову відмовлено (т. 1 а.с. 46-51).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що справа розглянута судом односторонньо, обставини справи вияснені та досліджені не повністю, доводи позивача, як і доводи відповідача належним чином не перевірені, що має суттєве значення для постановлення рішення, суд першої інстанції постановив рішення так і не вирішивши спір по суті (т. 2 а.с. 54-59).

25.05.2020 представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що з 08.08.1983 ОСОБА_2 працювала в консервному цеху радгоспу «Совки», який пізніше був приєднаний до ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця». В зв`язку з ліквідацією вищезазначеного підприємства, землі, які використовувались під посадку городини були надані у власність всім працюючим на момент його ліквідації, а тому на момент набуття права на земельну ділянку та в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок законом не було передбачено визнання права власності на земельну ділянку як спільної сумісної власності подружжя, якщо землі отримані із земель державної або комунальної власності.

Законом України від 11.01.2011 №2913-VІ «Про внесення змін до ст.61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011, ст. 61 СК України доповнено частиною 5, якою передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду або земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Таким чином, лише у період з 08.02.2011 по 12.06.2012, земельні ділянки, оформлені у власність на підставі приватизації під час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі вищевикладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (т. 2 а.с. 71-73).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.08.1986 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2010 було розірвано (т. 1 а.с. 212).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що сторони з жовтня 2009 року припинили шлюбні відносини (т.1 а.с. 212).

На підставі рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 119 від 31.05.2007 про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №818357, площею 0,1000га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8, 213).

Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 655 від 28.11.2008 ОСОБА_2 отримала дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку (спареного) за проектом на 3 житлові кімнати, житлова площа 40,40 кв.м, загальна площа 98,20 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ПП «Актив Інвест», станом на 13.12.2018 на земельній ділянці знаходиться незавершений будівництвом (індивідуальний) житловий будинок площею 108,20 кв.м (т. 1 а.с. 84-88).

З поданого звіту про оцінку майна від 14.12.2018 ПП «Актив Інвест» відсоток будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку становить 58% (т. 1 а.с. 90-105).

Відповідно до договору дарування від 14.11.2008 позивач подарувала ОСОБА_3 (брат позивача) частину земельної ділянки із загальної площі 0,1000га - 40/100 частин площею 0,0400га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6-7). На підставі усної домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останнім здійснювалось будівництво спірного житлового будинку за свої кошти за подаровану йому частину земельної ділянки відповідача.

Ці обставини підтверджуються наданими позивачем доказами про придбання ОСОБА_3 будівельних матеріалів протягом 2007-09 років (т.1 а.с. 42-48).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки поясненнями сторін та показами свідків підтверджено, що ОСОБА_3 здійснював будівництво будинку за частину земельної ділянки відповідача, яка була йому подарована. В свою чергу позивачем не надано доказів того, що спірний житловий будинок був збудований до такого стану, в якому він перебуває на даний час, за його і відповідачки спільні кошти в період їх спільного проживання до жовтня 2009 року або принаймні до моменту розірвання шлюбу в листопаді 2010 року. В період після розірвання шлюбу у справі відсутній жодний доказ на підтвердження участі позивача в будівництві спірного будинку в будь-якій формі. Суд першої інстанції також правильно зазначив, що оскільки земельна ділянка набута відповідачем шляхом приватизації і належить їй на праві особистої власності, у позивача відсутні підстави для пред`явлення вимоги про визнання зазначеної земельної ділянки спільним сумісним майном подружжя та визнання за ним права на Ѕ її частки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про поділ майна подружжя залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст складено 30 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський