Справа № 182/3655/20
Провадження № 2/0182/1951/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.09.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи, що не заявляють самостійних вимог - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович та Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи, що не заявляють самостійних вимог - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. та Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03 червня 2020 року йому стало відомо, що на його банківські рахунки накладено арешт. Він звернувся до AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», клієнтом якого є, і йому було повідомлено та надано постанову про арешт коштів, згідно якої відносно нього відкрито виконавче провадження № 62234318 на підставі виконавчого напису № 12752 від 15 травня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. в інтересах ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» з метою стягнення заборгованості у розмірі 10 240,00 гривень. При цьому, в позовній заяві є посилання на договір № 665065 від 28 лютого 2019 року, який був укладений між ним та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Крім цього, у виконавчому написі значиться: «кредитним договором № 665065 від 28 лютого 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 1 від 12 квітня 2018 року, є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»...». Отже, з логічного висновку випливає те, що він уклав кредитний договір з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», яка, в свою чергу, уклала договір відступлення права вимоги з ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а тому позивач повинен сплатити заборгованість ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Договір № 665065, укладений між ним та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», датується 28 лютого 2019 року, а Договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 1 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено 12 квітня 2018 року. Отже, йому не зрозуміло, яким чином ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у 2018 році передала права та обов`язки по договору № 665065 від 28 лютого 2019 року до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», якщо його в той час не існувало. Окрім цього, зазначає, що жодного кредитного договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не укладав. Таким чином, суму боргу не визнає та вважає, що виконавчий напис № 12752 від 15 травня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. з порушеннями діючого законодавства. Також вважає за необхідне зазначити, що, згідно інформації з Єдиного реєстру нотаріусів, ОСОБА_2 тимчасово не діє, а тому не зрозуміло, на якій підставі взагалі було вчинено виконавчий напис. На підставі викладеного, просить суд визнати виконавчий напис від 15 травня 2020 року, зареєстрований в реєстрі № 12752, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем, щодо стягнення з нього грошових коштів у сумі 10 240,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором № 665065 від 28 лютого 2019 року таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати покласти на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Копія вищевказаної ухвали з позовною заявою та доданих до неї документів була направлена відповідачу по справі. Крім цього, відповідачу було запропоновано протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду та позивачу відзив на позовну заяву та всі письмові й електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.57-58).

Вищевказана ухвала відповідачем була отримана, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.70). 19 серпня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено наступне. 28 лютого 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 665065. Згідно п.1.1. вищевказаного договору, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 6 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п.1.2. договору, сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1.53 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (558,45 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4. цього договору. Пунктом 1.3. договору встановлена сукупна вартість кредиту, що складає 145.90 % від суми кредиту або 8 754 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом в розмір 45,90 % від суми кредиту або 2 754,00 грн. Згідно п.1.4. договору, строк дії договору - 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів. Отже, згідно матеріалів справи, сторони погодили всі істотні умови договору та уклали відповідний правочин. Крім того, позивач не надав доказів того факту, що кредитний договір визнано недійсними, а тому всі посилання позивача на обставини, викладені в позовній заяві, не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та взагалі не мають відношення до суті спору. Крім цього, представник позивача вказує на те, що 12 квітня 2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 1, і, відповідно до реєстру прав вимог до позивача, відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 665065 від 28 лютого 2019 року, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно ОСОБА_1 . Всі обставини, на які посилається позивач в позові, є формальними, оскільки, у відповідності до ст.87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, п.а, б ч.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що нотаріус має право видавати виконавчий напис про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме: кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно матеріалів справи, відповідач звернувся до приватного нотаріуса для стягнення заборгованості з позивача з підстав, що випливають з кредитних відносин, до заяви долучив оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, А тому, на підставі вищевказаних та поданих документів, приватний нотаріус видав виконавчий напис, згідно зі ст.87-91 ЗУ «Про нотаріат». В свою чергу, позивач не надав жодних доказів, що спростовують факт наявної заборгованості за кредитним договором, також не наведено жодних доказів невідповідності заяви та доданих до неї документів для видачі виконавчого напису нотаріуса, а тому не має підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Третя особа, що не заявляють самостійних вимог - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.79). Крім цього, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року про витребування доказів, не виконав, копію нотаріальної справи в рамках виконавчого провадження не надав (а.с.63-64).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.79).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, 28 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір № 665065 про надання фінансового кредиту (а.с.29-33). Відповідно до п.1.1, позивачу було надано грошові кошти в розмірі 6 000 грн. 00 коп. Згідно з п.1.3 вищевказаного договору, сукупна вартість кредиту складає 145,90 % від суми кредиту або 8 754 грн. 00 коп. 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис, який було зареєстровано в реєстрі за № 12752, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого, у відповідності до договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами, є ТОВ «Довіра та гарантія», суму заборгованості в розмірі 10 240 грн. 00 коп. (а.с.34). Постановою приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. від 03 червня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 62234318 на підставі виконавчого напису № 12752 від 15 травня 2020 року (а.с.36-37). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 03 червня 2020 року було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 (а.с.38-39).

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним.

Що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи, згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, саме по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України та статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Отже, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й встановити та зазначити в рішенні: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії чи акту або відмови у їх вчиненні, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Крім того, суд приймає до уваги й те, що, у відповідності до реєстру державних реєстраторів та нотаріусів, яким тимчасово обмежено або анульовано доступ до державних реєстрів, від 30 вересня 2020 року приватному нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., на підставі наказу Міністерства юстиції України від 02 березня 2020 року № 738/5, було анульовано доступи до державних реєстрів, хоча виконавчий напис № 12752 ним було вчинено 15 травня 2020 року (а.с.87-88). Тобто, вищевикладене дає підстави вважати, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, що фактично призвело до незаконного відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги задоволені, а позивачем при зверненні до суду не сплачений судовий збір за подання позову (840,80 грн.), то у порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи, що не заявляють самостійних вимог - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. та Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно задовольнити, визнавши виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи, що не заявляють самостійних вимог - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович та Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 12752, виданий 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» грошових коштів у сумі 10 240 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 665068 від 28 лютого 2019 року, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та гарантія» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп., сплачені останнім при подачі позову до суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал