Справа № 234/9233/20
Провадження № 2/234/2750/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

при секретарі Хоменко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

справа № 234/9233/20 провадження № 2/234/2750/20;

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 02.08.1991 року позивачку прийняли на посаду рахівника до електросталеливарного цеху "СКМЗ" згідно наказу №82 від 28.08.1991 року.

27.12.2019 року позивачка звільнилася з роботи за власним бажанням з посади економіста з матеріально-технічного постачання у зв`язку з виходом на пенсію за віком, на підставі статті 38 КЗпП України, наказ №155 від 26.12.2019 року. В день звільнення з роботи їй не виплачено заробітну плату за період з 01.11.2019 року по 27.12. 2019 року в сумі 6093,74 грн., внаслідок відсутності грошових коштів. Згодом частина коштів була спачена. Згідно із довідкою №140 ПрАТ «СКМЗ» заборгованість по заробітній платі станом на 11.03.2020 року становить 2972 гривні 76 копійок.

Краматорський міський суд Донецької області 12 травня 2020 року розглянув цивільну справу №234/4774/20, провадження №2/234/2055/20 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заробітної плати. Суд ухвалив: Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на її користь заборгованість по заробітній платі за грудень 20І9 року у сумі 2972,76грн. (дві тисячі дев`ятсот сімдесят дві грн. 76коп.)

Ухвалене судом рішення про примусове стягнення заробітної плати не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позову до суду час затримки остаточного розрахунку становить 119 робочих днів. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України(постанова Верховного Суду України від 03.07.2013 року у справі №6-64 цс 13).

На день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку складає 21204.61грн.

Те, що відповідач в день її звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, не виконав у належний термін рішення суду про примусове стягнення заробітної плати та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло майже пів року (саме опалювальний період, пандемія COVID- 19, наближається наступний опалювальний період), заподіяло їй величезні моральні страждання, весь час переживала з приводу існування своєї сім`ї в слідство чого вона та її родина були позбавлені нормального життєвого спілкування з тими, що оточують нас близькими людьми. Тому вважає, що згідно з статті 237-1 КЗпП України відповідач зобов`язаний відшкодувати їй моральний збиток у розмірі 5000 грн.

19.08.2020 року до суду надійшла заява позивачки про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) була стягнута з ПрАТ «СКМЗ» заборгованість по заробітній платі у повному обсязі, а саме 2972,76 грн. 11 серпня 2020 року, у зв`язку із цим, вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог щодо середнього заробітку, а саме до 27441,26 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 28.12.2019 року по 11.08.2020 року у сумі 27441,26 грн. та відшкодувати моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

14.09.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково, виключно в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за 68 робочих дні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Згідно з абз.2 п.8 р. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньоденна заробітна плата (за виключенням податків) складає 160,42 грн.. отже, для розрахунку суми компенсації згідно ст. 117 КЗпП України ця сума має бути помножена на кількість робочих днів, починаючи з 14.12.2019 року. Роботодавець, як податковий агент, самостійно нараховує та відраховує податки з середнього заробітку за час затримки розрахунку.

До початку введення карантину (12.03.2020 року) кількість робочих днів у березні 2020 року - 6 робочих днів, у квітні -0 робочих днів. Наказом №49 від 02.03.2020 року додаткові неоплачувані дні встановлені на 04.05.2020 року - 08.05.2020 року, а також з 12.05.2020 року - 15.05.2020 року. відповідно до наказу №59А від 18.03.2020 року та Постанови №2 від 18.03.2020 року на період часу з 18.05.2020 року по 18.07.2020 року встановлено робочий тиждень з двома робочими днями. Відповідно до наказу № 134 від 30.06.2020 року на весь період дії карантину також встановлено неповний робочий тиждень по 16 робочих годин на тиждень, тобто 2 робочих дні.

Так, за період з 28.12.2019 року по 31.12.2019 року - 2 робочих дня, у січні 2020 року - 13 робочих днів, у лютому 2020 року - 20 робочих днів, у березні 2020 року -6 робочих днів, у квітні 2020 року - 0 робочих днів, у травні 2020 року - 6 робочих днів, у червні 2020 року - 8 робочих днів, у липні 2020 року - 10 робочих днів, у серпні 2020 року - 8 робочих днів, але станом на 11.08.2020 року - 3 робочі дні, а всього 68 робочих днів.

Більш того, заборгованість по заробітній платі була незначною, а саме 2972,76 грн., яку стягнув Краматорський міський суд по справі № 234/4774/20. На час звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, відповідач повністю розрахувався.

Вважають, що заборгованість по заробітній платі в зазначеному розмірі є неспівмірною з середнім заробітком за час затримки розрахунку, який просить стягнути позивач. Суд повинен врахувати істотність та розмір невиплаченої позивачу заробітної плати порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на яку він претендує.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Позивачка посилається на те, що протиправними діями відповідача, а саме невиплатою їй заробітної плати в період роботи в ПрАТ «СКМЗ», їй завдано моральну шкоду. Відповідач не заперечує щодо існуючих заборгованостей з заробітної плати як працюючим працівникам так і тим, хто був звільнений, але позивачкою пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, встановлений ст. 233 КЗпП Україні, в якій зазначено, що його перебіг починається коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене своє право. ОСОБА_1 дізналася, що з нею не проведено кінцевий розрахунок в день звільнення, а саме 27.12.2019 р. Тобто, на момент звернення до суду з вимогами про стягнення моральної шкоди пройшло більше, ніж 3 місяці і такі вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити, з відзивом відповідача на позов не погодилась.

Представник відповідача, у судове засідання не з`явилася, про час ті місце судового засідання повідомлена належним чином, проте надіслала до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, судом ухвалено, що неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 23.06.2020 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 20.07.2020 року об 09:00 годині.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 07.09.2020 року заяву позовну заяву було залишено без руху після відкриття провадження у справі.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приписами ч.1 ст.46 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно наказу №82 від 02.08.1991 року, позивачку було прийнято на посаду рахівника до електросталеливарного цеху «СКМЗ», а наказом від 27.12.2019 року за № 155 звільнено, у зв`язку із виходом на пенсію за віком, про що свідчить копія трудової книжки. (а.с. 4-5)

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачкою надано суду довідку про заборгованість по заробітній платі № 140 станом на 11.03.2020 року, з якої вбачається, що відповідачем на день звільнення не була виплачена заробітна плата за -грудень 2019 року у сумі 2972,76 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12.05.2020 року з ПрАТ «СКМЗ» стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 2972,76 грн., що підтверджується копією виконавчого листа. (а.с. 7)

Згідно довідки АК КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 11.08.2020 року зараховано 2972,76 грн. на картковий рахунок в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі ПрАТ «СКМЗ». (а.с. 11)

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, враховуючи, що відповідач повністю розрахувався із працівником при звільненні лише 11.08.2020 року, то тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку не пропущений.

Виходячи з наданої позивачем довідки про заробітну плату, її середньоденна заробітна плата складає 178,19 грн. після утримання податків і зборів, що не заперечує відповідач.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: за період з 28.12.2019 року по 31.12.2019 року - 2 робочих дня, у січні 2020 року - 13 робочих днів, у лютому 2020 року - 20 робочих днів, у березні 2020 року -6 робочих днів, у квітні 2020 року - 0 робочих днів, у травні 2020 року - 6 робочих днів, у червні 2020 року - 8 робочих днів, у липні 2020 року - 10 робочих днів, у серпні 2020 року - 8 робочих днів, але станом на 11.08.2020 року - 3 робочі дні, а всього 68 робочих дні, таким чином, 68х178,19 грн.=12116,92 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: з 28.12.2019 року по 11.08.2020 року, в сумі-12116,92 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп. позивачка зазначила, що в результаті протиправних дій відповідача щодо неї з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло майже пів року (саме опалювальний період, пандемія COVID- 19, наближається наступний опалювальний період), заподіяло їй величезні моральні страждання, весь час переживала з приводу існування своєї сім`ї внаслідок чого вона та її родина були позбавлені нормального життєвого спілкування з близькими людьми.

Оцінивши доводи позивачки про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із характеру правопорушення і його наслідків для ОСОБА_1 , тривалість страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу її життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СКМЗ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 500 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі:

- 371,26 грн. за подання позову про стягнення середнього заробітку;

- 84,08 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4, 258, 259, 263-268, 271-273 ЦПК України, ст.ст. 232, 233 Кодексу законів про працю України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд. 2) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12116,92 грн. (дванадцять тисяч сто шістнадцять грн. 92 коп.) без утримання з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд. 2) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) завдану моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень) 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання позову про стягнення середнього заробітку у розмірі 371,26 грн. (триста сімдесят одна гривня двадцять шість копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання позову про стягнення моральної шкоди у розмірі 84,08 грн. (вісімдесят чотири гривні вісім копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15, 15.5), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст буде проголошено 30.09.2020 року о 08-00 годині.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд. 2).

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Ю.О. Сухоручко