Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4441/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

представника позивача

за довіреністю Попельнюх Т.І.

представника відповідача

адвоката Ковтун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ КБ Приватбанк 21.05.2013р. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 26.11.2006 року укладений договір №CSH0FB10710123, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2609,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам Розстрочка складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Позивач вказує, що позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позичальник не виконує обов`язки по кредитному договору. Станом на 20.03.2013 року виникла заборгованість на суму 43011,30 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору в сумі 43011,30 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 2609,00грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 11627,27 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 391,35 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 25859,33 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна ставка) 2024,35грн., а також просить стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.07.2013р. позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 26.11.2006р. у розмірі 14627грн. 62коп. та судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05.09.2013р. прийнято відмову ПАТ КБ «Приватбанк» від апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 06.08.2019р. прийнято до розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ковтуна А.В. про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 28.10.2019р. заочне рішення від 16.07.2013р. скасоване та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що відсутні належні докази у підтвердження укладення кредитного договору. Відповідач не ознайомлювався та не підписував Умови і Правила надання банківських послуг. Вважає, що розрахунок заборгованості є безпідставним; проценти не можуть нараховуватись після спливу визначеного договором строку кредитування; не допускається одночасне стягнення штрафу та пені за невчасну сплату заборгованості за кредитом; за судовим рішенням від 25.10.2007р. вже стягнута заборгованості за цим кредитним договором. Крім того, відповідачем сплачено кошти за надання правничої допомоги адвокатом 6750грн. та суд збір за подачу заяви про перегляд заочного рішення 384грн. 20коп., а тому просить стягнути ці кошти з позивача на користь відповідача.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Попельнюх Т.І. просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, заперечувала проти застосування строків позовної давності, про що просив представник відповідача. Зазначила, що на даний час на виконанні відсутні будь-які виконавчі провадження щодо виконання судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Умови передбачають строк позовної давності 5 років. Відповідь на відзив не подана.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Ковтун А.В. просив відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи, викладені у відзиві на позов. Крім того, просив застосувати строки позовної давності. Вважає, що позивач має намір двічі стягнути заборгованість за договором, враховуючи попереднє судове рішення від 25.10.2007р., а також вважає, що збігли строки позовної давності. Відповідач не знайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, не підписував їх. Просив стягнути з банку на користь відповідача судові витрати витрати на правничу допомогу у розмірі 6750грн., а також судовий збір 384грн. 20коп. за подачу заяви про перегляд заочного рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що між сторонами 26.11.2006р. укладено кредитний договір №CSH0FB10710123, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2609грн. 00коп. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, передбачена щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 78грн. 27коп. Погашення заборгованості здійснюється: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця. При цьому, позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 301грн. 75коп. для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат. Слід зазначити, що заявою позичальника не передбачена сплата пені та штрафів за порушення умов договору та комісії за користування кредитом.

Договір складається із анкети заяви позичальника, в якій зазначено розмір кредитних коштів, відсотки за користування кредитними коштами, строк договору 12 місяців з 26.11.2006р. по 26.11.2007р. та інші умови договору. Відповідач не заперечує, що ця заява підписана ним 26.11.2006р.

Що стосується Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позову, то відповідач заперечує той факт, що він з ними ознайомлений. Крім того, відсутній підпис, який би свідчив про те, що саме ці Умови стосуються договору, за яким ОСОБА_1 отримав кредит.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25.10.2007р. (справа №2-2677/07) з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Черкаське головне регіональне управління» стягнуто заборгованість станом на 31.08.2007р. за кредитним договором від 26.11.2006р. №CSH0FB10710123 у розмірі 3266грн. 51коп., з яких: заборгованість по кредиту 2609грн. 00коп., заборгованість по процентам 424грн. 00коп., заборгованість по комісії за користуванням кредитом 156грн. 54коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання 76грн. 93коп., а також судові витрати.

Вказане судове рішенням є таким, що набрало законної сили і було звернуто до примусового виконання через органи ДВС. Так, за виконавчим провадженням №44633878 постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 22.04.2016р. виконавчий лист №2-2677/2007, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси 19.11.2007р. повернуто стягувачеві, на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

За наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 20.03.2013р. мається заборгованість: по тілу кредиту 2609грн. 00коп., за процентами за користування кредитом 11627грн. 27коп., за комісією за користування кредитом 391грн. 35коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання 25859грн. 33коп., штраф фіксована частина 500грн. 00коп., процентна складова 2024грн. 35коп.

У даному випадку, про факт отримання кредиту свідчить лише анкета-заява позичальника ОСОБА_1 від 26.11.2006. При цьому, вважати, що відповідач погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, - неможливо, оскільки вони не підписані ОСОБА_1 та заперечуються, про що ним зазначено у відзиві на позов.

Отже, суд вважає, що АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами, але відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти, отримані ним, для погашення заборгованості за зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, який досліджено у судовому засіданні. Із розрахунку вбачається, що з моменту отримання кредиту кошти на погашення боргу по кредиту відповідачем вносились не в повному обсязі та періодично (останній платіж у липні 2007 року). Таким чином, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав належним чином. Крім того, під час розгляду справи, на виконання вимог ст. 12 ЦПК України, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним погашена заборгованість за цим кредитним договором.

На даний час відповідач не погасив заборгованість по кредиту, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Що стосується позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по комісії, пені та штрафам, що в цій частині у задоволенні вимог слід відмовити, оскільки відсутні в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату комісії за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язання, а надані позивачем - банком Умови і Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено факт доведення Умов договору до відповідача; не підтверджено, що на час укладання договору діяли саме ті Умови, які долучені до позову; долучені Умови і Правила не є належними доказами щодо двостороннього волевиявлення сторін щодо визначення умов договору. Також слід зазначити, що відсутні Тарифи, які б визначали розмір пені, комісії та штрафів.

На думку суду, судове рішення в цій частині, постановлене за результатами розгляду цієї цивільної справи, відповідає висновкам постанови ВП ВС від 03.07.2019р. у справі №342/180/17.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Що стосується позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості по тілу кредиту 2609грн. 00коп. та процентів за користування кредитом 424грн. 04коп., то вони не підлягають до задоволення, враховуючи наявність судового рішення від 25.10.2007р. (справа №2-2677/07). Крім того, на думку суду, повторне стягнення кредиту і процентів, всупереч положенням ст.61 Конституції, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

При цьому, заборгованість за процентами за користування кредитом нарахована позивачем станом на 20.03.2013р. і становить 11627грн. 27коп. За судовим рішенням від 25.10.2007р. стягнуто борг по процентах 424грн. 04коп. (нарахована станом на 31.08.2007р.), а тому залишається заборгованість за процентами 11203грн. 23коп. (11627,27грн. 424,04грн.).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після 26 листопада 2007 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В цій частині рішення суду відповідає висновкам ВП ВС, що висловлена у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Правило ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК).

Встановлено, що кредитним договір укладений 26.11.2006р. на строк 12 місяців, тобто до 26.11.2007р.

Позовна заява подана до суду 21.05.2013р. За розрахунком заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем був здійснений у липні 2007 року. При цьому, позивач не вказує про поважність причин пропуску строків позовної давності.

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки зазначає, що позивач є стороною кредитного договору, тобто обізнаний щодо змісту кредитного договору з моменту його вчинення, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогою про стягнення кредитних коштів почався 27 листопада 2007 року та закінчився 26 листопада 2010 року.

На думку суду, не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача про те, що Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено строк позовної давності у 5 років, оскільки судом встановлено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» не містять підпису відповідача позичальника ОСОБА_1 , у заяві позичальника від 26.11.2006р. домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 01 вересня по 26 листопада 2007 року (враховуючи, що проценти, які нараховані станом на 31.08.2007р. стягнуті за судовим рішенням від 25.10.2007р.).

Таке рішення суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові №6-1926цс15 від 04.11.2015р., Верховного Суду, що викладені у постанові №175/4753/15-ц від 06.02.2019р.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 10.03.2020р.

Головуючий: С. М. Позарецька