Справа № 682/3355/19
Провадження № 2/682/155/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :

головуючої судді Зеленської В.І,

з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Волкова С.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідачів - адвоката Януля В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування запису про державну реєстрацію прав власності на житловий будинок, визнання житлового будинку з господарськими будівлями спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності за кожним із співвласників на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями, визнання права власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,

в с т а н о в и в:

11.11.2019 р ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , та стягнути понесені судові витрати.

08.01.2020 р ОСОБА_1 направила до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 33070028 від 28.08.2019 р про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею та за ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:018:0009, та стягнути з відповідачів в її користь понесені судові витрати.

В позовній заяві і в судовому засіданні позивачка та її представник збільшені позовні вимоги підтримали і пояснили, що з 22.09.2007 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . В шлюбі мають двоє дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з позивачкою. В період шлюбу за рахунок спільних коштів та спільної праці на земельній ділянці площею 0,17 га з кадастровим номером :01:018:0009, яка набута у власність ОСОБА_2 у червні 2007 року в порядку безоплатної приватизації, позивачка та відповідач ОСОБА_2 в інтересах сім`ї розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . З моменту реєстрації шлюбу і до завершення будівництва позивачка і відповідач ОСОБА_2 проживали у квартирі її батьків в м. Нетішин. Будівництво проводилось без оформлення дозвільних документів за спільні сімейні кошти та спільню працею. Також в спорудженні будинку допомогали батьки позивачки і відповідача: надавали будівельні матеріали, кошти на придбання будівельних матеріалів та оплату транспорту чи робіт, що виконувались сторонніми особами, приймали участь у будівельних роботах. Батько позивачки - ОСОБА_6 за фахом будівельник, тому значний об`єм будівельних робіт виконував особисто або з допомогою інших родичів як з однієї так і з іншої сторони, а систему опалення, водопостачання та водовідведення монтував її дядько - ОСОБА_7 . Ці роботи виконувались безкоштовно. Будівництво спірного житлового будинку фактично закінчене у 2013 році, проте його не було введено в експлуатацію в установленому порядку. У 2013 році позивачка, відповідач ОСОБА_2 та їхні спільні діти вселились і стали разом проживати в новозбудованому будинку по АДРЕСА_1 та використовувати його за цільовим призначенням. Ніяких заперечень щодо вселення молодої сім`ї у спірний будинок з боку ОСОБА_3 не було, він ніколи не говорив, що будинок будується для нього. Таким чином, оскільки спірний житловий будинок побудований позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 на земельній ділянці, належній на праві власності ОСОБА_2 , за спільні кошти подружжя в період шлюбу, то він є спільним сумісним майном подружжя і позивачка має право на 1/2 ідеальну частку цього житлового будинку та господарських будівель. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Тому просять визнати за позивачкою право власності на 1/2 часту земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 25.05.2018 року шлюб між позивачкою і ОСОБА_2 розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 вигнав позивачку із спільно побудованого житлового будинку та заявив, що вона ніякого відношення до цього майна не має. На той час будинок не був прийнятий в експлуатацію та не вважався об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивачка звернулася в суд за захистом свого порушеного права на житло. Але з метою позбавити позивачку права на житловий будинок, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 вересня 2018 р уклали фіктивний Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), за яким ОСОБА_2 передбав у користування батьку - ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений лише для виду, з метою оформлення останнім прав власності на будинковолодіння і приховання цього майна від поділу між подружжям. Протягом 2018 р відповідач ОСОБА_3 оформив будівельний паспорт, отримав дозвіл на забудову (хоча будівництво на той час вже було закінчене і будинок використовувася за призначенням), виготовив декларацію про завершення будівництва, яка на час початку забудови законодавством не передбачалась, та зареєстрував за собою право власності на новозбудований будинок по АДРЕСА_1 , позбавивши позивачку таким чином права на частку у спільному майні подружжя. Тому просять позов задовольнити повністю та стягнути з відповідачів в користь позивачки судові витрати.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник адвокат Януль В.С. позовні вимоги не визнали і пояснили, що у заяві про збільшення позовних вимог позивач фактично заявив нову вимогу про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Однак, ця вимога фактично є доповненням предмету позову, а не збільшенням позовних вимог, тому задоволенню не підлягає. Твердження позивачки про те, що спірний будинок будувався за рахунок спільних коштів та спільної праці подружжя не підтверджені і не доведені, а будівництво будинку батьками для дітей взагалі не передбачене законом як спосіб набуття майна у спільну сумісну власність подружжя. Позивачка після одруження працювала вихователем дитсадка та отримувала мінімальну заробітну плату, навчалася на педагогічних курсах на платній основі, заробіток її чоловіка теж був незначним, а отже вони не мали коштів для будівництва. Оскільки право ОСОБА_3 на безоплатну приватизацію земельної ділянки для забудови вже було використане, за його проханням ОСОБА_2 ще до одруження у червні 2007 р оформив на себе земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,17 га в АДРЕСА_1 . Перебуваючи на роботі за кордоном, ОСОБА_3 пересилав кошти і давав усні доручення ОСОБА_2 на придбання будівельних матеріалів, а також на оформлення договорів з енергопостачальною та газопостачальною організаціями на обслуговування новозбудованого будинку. Так як ОСОБА_2 і позивачка ОСОБА_1 під час шлюбу не мали власного житла, ОСОБА_3 , як батько, дозволив їм у 2013 році вселитися у новобудову і деякий час там проживати. Але, спірний будинок збудований ОСОБА_3 за рахунок його особистих коштів, а тому є його власністю. Підстав вважати недійсним договір суперфіцію, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вбачають, оскільки такий договір укладений з метою реєстрації прав власності фактичного власника - ОСОБА_3 на новостворене майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 . Тому вважають позовні вимоги невмотивованими, необгрунтованими, безпідставними та незаконними і просять відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши показання свідків та письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

22 вересня 2007 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що стверджується витягом з Державного реєстрну актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.204); мають на утриманні двоє неповноілтніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.17).

31 травня 2007 р ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Старий Кривин Славутського району Хмельницької області, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 038262 від 31.05.2007 року (а.с.15).

Сторони визнали та свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 показали, що у серпні 2007 року на земельній ділянці площею 0,17 га, яка належала на праві власності ОСОБА_2 , в с. Старий Кривин Славутського району розпочалось будівництво житлового будинку, а саме - спорудження фундаменту: викопування траншей, закладка плит тощо. Роботи проводились з участю батька позивачки ОСОБА_6 . Інші будівельні роботи продовжились після весілля ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке відбулось 22 вересня 2007 року.

Свідок ОСОБА_6 також показав, що до весілля дочки ( ОСОБА_9 ) була домовленість з батьками зятя - ОСОБА_2 про будівництво житлового будинку, оскільки після одруження діти не матимуть самостійного житла. Він не мав достатньо коштів для придбання будівельних матеріалів, але за фахом будівельник, тому домовились, що він будуватиме дім своїми силами, а інша сторона допоможе у придбанні будівельних матеріалів. При цьому, в ході будівництва він також допомагав у придбанні бетонних блоків, цегли. До кінця серпня 2007 р збудували спільно фундамент. Після весілля за подаровані молодим кошти та за кошти ОСОБА_3 купили цеглу і вивезли на ділянку. 26 лютого 2008 р він з сином - ОСОБА_10 розпочав будівництво стін. До середини квітня 2008 року звів перший поверх; у травні 2008 року - перекрили перший поверх; до кінця червня 2008 року закінчив будівництво другого поверху. У будівництві допомагав ОСОБА_2 , так як усвідомлював, що будинок будується для його сім`ї. У вересні 2008 р ОСОБА_3 купив дерево на спорудження даху. У липні 2009 року він із сином та ОСОБА_12 звели дах. На початку серпня 2009 року покрив дах металочерепицею. У жовтні 2009 р він купив та встановив у цьому будинку два пластикові вікна. У липні-серпні 2010 р придбав вогнетривку цеглу та сам зробив у будинку грубки. Після цього, з 2010 р по червень 2013 року, в будинку проводились внутрішні роботи: поклав плитку на кухні і у ванній, поштукатурив, поклав підлогу на першому поверсі. У 2012 році, на його прохання, брат - ОСОБА_7 зробив водопровід, каналізацію, змонтував обладнання для теплопостачання і на Різдво 2013 р в будинку запустили опалення. Матеріали на ці роботи купував ОСОБА_12 самостійно. За роботу йому ніхто не платив і не повинен був платити, так як будинок він будував для дочки та зятя. Протягом всього періоду будівництва ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , а потім і з дітьми, проживали разом з ним, його дружиною та молодшим сином у його квартирі; дружина купувала продукти та готувала їсти, допомагала в утриманні і вихованні онуків, бо знали, що дітям треба допомогти. Протягом всього будівництва жодного разу ніхто не говорив, що це будинок для ОСОБА_3 та його дружини. ОСОБА_12 мають свою квартиру в м. Нетішин, сину ОСОБА_13 вони теж допомогли будувати будинок в с. Кривин Славутського району на сусідній земельній ділянці. Тому навіть сумнівів не виникало на рахунок того, що дім по АДРЕСА_1 б будувався для дітей. У 2013 році ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з дітьми вселилися в новобудову, хоча внутрішні роботи на другому поверсі не були закінчені. Поступово всі разом закінчили другий поверх. Не заперечує, що будівельними матеріалами і технікою будівництво забезпечував своїми коштами ОСОБА_3 . Проте, ніяких угод про набуття ОСОБА_3 права власності чи права користування будинком не було. Документів на будівництво не було, будівельний паспорт на забудову був на ім`я попереднього землекористувача ОСОБА_14 . Спір щодо будинку виник після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2018 році.

Свідок ОСОБА_7 показав, що у 2012 р на прохання брата - ОСОБА_6 , він змонтував систему газопостачання, водопостачання та каналізації і систему опалення в будинку в с. Старий Кривин Славутського району. На той час вартість таких робіт становила близько 1800 доларів США, але він всі роботи виконував безкоштовно, бо робив для племінниці. Матеріали для монтажних робіт купував ОСОБА_12 . Будинок був поштукатурений всередині, але підлоги ще не було. У 2013 році приїжджав на новосілля до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с. Старий Кривин. У будинку жили лише ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та їх діти. ОСОБА_3 з дружиною ніколи в цей будинок не вселялися.

Свідок ОСОБА_16 показав, що у 2016 році на прохання ОСОБА_6 на власному автомобілі привозив з м. Острог в с. Старий Кривин для його дочки і зятя цеглу на спорудження каміна, а з с. Білотин Ізяславського району - дрова для грубок.

Свідок ОСОБА_17 показав, що у 2004 році перевозив для ОСОБА_6 в с. Головлі Славутського району бетонні блоки. У 2007 - 2008 роках ОСОБА_6 розповідав, що дочка вийшла заміж, буде будуватись, то він віддасть на будівництво свої бетонні блоки. У 2010 р ОСОБА_3 казав, що будує дім для сина і просив допомогти зробити покрівлю на будинку в с. Старий Кривин. Але дах не робили, бо поїхали разом на заробітки.

Свідок ОСОБА_18 - брат позивачки показав, що у 2007 році його батьки та батьки ОСОБА_2 вирішили, що у зв`язку з одруженням ОСОБА_19 і ОСОБА_11 їм потрібно побудувати будинок. Його батько будівельник, тому виконував всі будівельні роботи: заливку фундаменту, зведення стін, зведення даху, штукатурку всередині, мурування грубок, облицювання плиткою в кухні, ванній кімнаті, укладку підлоги, оздоблення та інше. Він іноди допомагав як підсобний робітник, бо має спеціальність молодшого будівельника. Батько - ОСОБА_6 віддав на це будівництво бетонні блоки; заробіток ОСОБА_19 і ОСОБА_11 теж ішов на будівництво. Вони жили всі разом в одній квартирі, тому ОСОБА_15 і ОСОБА_11 не витрачалися на продукти чи інші побутові речі. У 2012 році дядько ОСОБА_7 зробив водопровід та каналізацію, провів опалення та підключив газового котла, а він допомагав копати траншеї, прокладати труби. У 2012 році зробили електропроводку. У 2013 році ОСОБА_15 і ОСОБА_11 вселилися в будинок в с. Старий Кривин, хоча другий поверх ще не був закінчений. Ніхто і ніколи не говорив, що цей будинок для ОСОБА_3 , тим більше, що у нього є трьохкімнатна квартира в м. Нетішин, де він проживає удвох з дружиною, потреби в іншому житлі не має.

Свідок ОСОБА_20 показала, що ОСОБА_12 та ОСОБА_21 після одруження стали проживати з батьками ОСОБА_19 у їхній квартирі в м. Нетішин. Загалом прожили там шість років. Для покращення житлових умов, одразу після весілля, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 розпочали будувати хату для дітей в с. Старий Кривин. Весь заробіток ОСОБА_19 та ОСОБА_11 ішов на будівництво; ОСОБА_6 виконував всі будівельні роботи; ОСОБА_18 теж постійно допомагав батьку на будівництві, бо хата будувалася для сестри.У 2013 році ОСОБА_15 та ОСОБА_11 переселилися у власний будинок. В листопаді 2014 року вона відвідувала ОСОБА_24 у зв`язку з народженням дитини. ОСОБА_11 і ОСОБА_15 показували свій дім, розказували, що зроблено, що потрібно доробити.

Свідок ОСОБА_25 показав, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 спільно з 2007 року будували будинок в с. Старий Кривин Славутського району для ОСОБА_19 і ОСОБА_11 . Він був на будівництві і допомагав як підсобний робітник разом з ОСОБА_11 . На сусідній ділянці будувався брат ОСОБА_26 .

Свідок ОСОБА_27 показала, що ОСОБА_11 і ОСОБА_15 одружилися у вересні 2007 року. Одразу після весілля ОСОБА_6 почав будувати дітям будинок в с. Старий Кривин. Діти протягом всього часу будівництва жили з ними у квартирі в м. Нетішин. Весісльні гроші та заробіток ОСОБА_19 і ОСОБА_11 ішли на будівництво, вони не платили за квартиру, за придбання продуктів; вона готувала обіди, утримувала і допомагала у вихованні дитини. Чоловік - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_18 та зять - ОСОБА_2 постійно були на будівництві. Вона допомагала фарбувати стелю, до оздоблювальних робіт залучала свою подругу ОСОБА_28 2013 році ОСОБА_15 і ОСОБА_11 з дитиною переселились в нову хату; ОСОБА_3 навіть допомагав їх перевозити і ніколи не говорив, що будинок у АДРЕСА_1 належить йому. ОСОБА_6 ніхто не оплачував за будівельні роботи, бо будинок будувався для дітей. ОСОБА_3 часто був на заробітках і давав кошти на будівництво, а ОСОБА_6 вкладав свою працю. У 2017 році між ОСОБА_29 та ОСОБА_11 виник конфлікт та ОСОБА_15 з дітьми тимчасово поселилася у них в м. Нетішин, а коли повернулася додому в с. Старий Кривин, то у дверях були замінені замки і ОСОБА_11 її в будинок не пустив.

Свідок ОСОБА_30 (дядько позивачки) показав, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 будували для себе будинок в с. Старий Кривин Славутського району Хмельницької області. Під час будівництва він іноді допомагав батькові позивачки - ОСОБА_6 як підсобний робітник. Також на прохання ОСОБА_6 він давав ОСОБА_2 вогнетревку цеглу на камін, а ОСОБА_11 допомагав йому перекривати хліва.

Свідок ОСОБА_8 (мама відповідача ОСОБА_2 ) показала, що у 2006 році її син - ОСОБА_2 купив у ОСОБА_14 в с. Старий Кривин Славутського району земельну ділянку для будівництва житлового будинку. 22.09.2007 року ОСОБА_2 одружився з позивачкою ОСОБА_1 . Після їх одруження розпочали будівництво будинку в с. Старий Кривин. Ще до весілля ОСОБА_3 купив опалубки для заливки фундаменту та руберойд. У 2008 році ОСОБА_3 купив доски на підлогу і дах; разом їх очищали та корували. У 2008 році звели стіни, ОСОБА_3 зробив дах над гаражем, вона і ОСОБА_31 поштукатурили гараж і підвал. У 2010 році ОСОБА_6 за допомогою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звели дах над будинком; вона з чоловіком завезли та розкидали шлак , землю і зробили заливку під підлогу; вона допомагала штукатурити стіни на першому поверсі, клеїти шпалери, а у 2014 році, вже після вселення ОСОБА_19 і ОСОБА_11 в будинок, штукатурила стіни та клеїла шпалери на другому поверсі; у 2015 року штукатурила будинок зовні. Сторонніх майстрів не наймали, ОСОБА_6 мурував, робив дах, зробив опалення.

Свідок ОСОБА_32 показала, що у липні 2007 року на сватанні ОСОБА_11 і ОСОБА_33 та ОСОБА_6 розповідали, що були на будівництві будинку для молодшого сина - ОСОБА_34 в с. Старий Кривин. ОСОБА_3 пропонував ОСОБА_6 гроші за допомогу в будівництві, але останній відмовився. На сватанні домовлялися про будівництво будинку для ОСОБА_11 . Коли побудували будинок для ОСОБА_11 , то вона допомагала ОСОБА_35 штукатурити гараж і підвал.

Свідок ОСОБА_36 показав, що в період 2008 - 2009 років відповідач ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_13 замовляли у нього одні пластикові двері на квартиру та 19 пластикових вікон на два будинки в с. Старий Кривин.

Свідок ОСОБА_37 показав, що допомагав ОСОБА_38 мурувати перегородки в будинку в с. Старий Кривин, утепляти стелю на першому і другому поверсі, робити огорожу. ОСОБА_3 напевне будував житловий будинок для себе, бо платив за будівельні матеріали. Чому в новозбудований будинок вселився ОСОБА_12 з дружиною, не знає.

Свідок ОСОБА_39 показав, що у 2007 році ОСОБА_12 та ОСОБА_40 просили дозволу зберігати в його підсобних приміщеннях інструменти та цемент, так як вони поруч будували будинок. Вважав, що будинок ОСОБА_12 будують для дітей - ОСОБА_11 і ОСОБА_19 . Після завершення будівництва, в будинок вселилися ОСОБА_41 і ОСОБА_15 . Поруч побудувався ОСОБА_42 .

Свідок ОСОБА_43 показав, що влітку 2009 року на прохання ОСОБА_44 допомагав робити дах на новобудові в с. Старий Кривин. Процесом керував ОСОБА_6 , як фахівець.

Свідок ОСОБА_45 показав, що у 2007 році надавав ОСОБА_46 послуги з перевезення будівельних матеріалів на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 будував хату дітям. Поруч будувався будинок для ОСОБА_34 , якому він теж перевозив будівельниі матеріали. В будинку по АДРЕСА_1 жили ОСОБА_41 і ОСОБА_15 , а зараз - ОСОБА_12 сам.

Свідок ОСОБА_13 показав, що проживав з батьками та братом ОСОБА_11 у квартирі в м. Нетішин. У 2006 році одружився, купив земельну ділянку в с. Старий Кривин для будівництва житлового будинку. Потім вирішили купити ще одну земельну ділянку ОСОБА_11 для будівництва по сусідству. Навесні 2007 року отримали з ОСОБА_12 Державні акти на земельні ділянки та купили будівельні блоки на обидва будинки. Влітку 2007 року зробили фундамент по АДРЕСА_2 , у лютому-березні 2008 р звели перший поверх, до кінця року зробили другий поверх. У червні 2009 року будинок накрили. У 2013 рокці ОСОБА_12 з дружиною ОСОБА_29 вселилися у цей будинок і проживали там разом до 2017 року. Будівництво вели ОСОБА_22 і ОСОБА_23 разом. Протягом останніх шести місяців у цьому будинку живе ОСОБА_12 та ОСОБА_40 .

З досліджених судом товарних чеків, накладних та квитанцій вбачається, що і ОСОБА_6 і ОСОБА_3 та ОСОБА_2 купували будівельні матеріали в період з 2007 по 2013 рік (а.с.47-52, 152 зворот - 153, 157-162). Проте, внаслідок суперечливих показань сторін, свідків та за відсутності об`єктивних доказів суду не представилось можливим встановити, що ці матеріали були використані на будівництво житлового будинку саме по АДРЕСА_2 .

Судом досліджено також докази про те, що з 26 вересня 2007 року позивачка ОСОБА_1 працює вихователем в ДНЗ №7 (ясла-садок) м. Нетішин (а.с.75); ІНФОРМАЦІЯ_5 народила сина ОСОБА_47 (а.с.16), ІНФОРМАЦІЯ_4 дочку ОСОБА_48 (а.с.17); отримувала допомогу при народженні дитини (а.с.53).

З довідки ХАЕС відокремленого підрозділу ДП "НАЕК "Енергоатом" від 10.07.2018 р вбачається, що ОСОБА_12 працював на ХАЕС та з січня 2007 року по 31.12.2012 р отримав 312359,52 грн заробітної плати (а.с.151 зворот).

З довідки ПАТ "Державний Експортно-імпортний банк України" від 06.07.2018 р вбачається, що 25.06.2007 р на ім`я ОСОБА_2 був відкритий депозитний рахунок на суму 8000 доларів США, який закритий достроково 07.08.2007 р та депозитний рахунок на суму 5000 доларів США, відкритий 07.08.2007 р, достроково закритий 28.02.2008 р (а.с.151).

ОСОБА_40 з 2005 року перебував у трудових відносинах з ЗАТ "Институт "Оргэнергострой" РФ та отримував там заробітну плату (а.с.130 -135); за трудовим договором з АО SERFI у 2009 році виконував роботи на об`єктах в Алжирі (а.с.135 зворот-137); перебував у трудових відносинах з ТОВ БалтМорСтрой з квітня 2008 р по березень 2009 р, з червня по липень 2011 р та з серпня 2012 по 27.06.2013 р і отримаував дохід у виді заробітної плати (а.с.136 зворот - 145). Проте, суду не надано об`єктивних доказів, що отриманий дохід ОСОБА_3 використовував саме на будівництво будинку по АДРЕСА_2 . З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що батько йому теж допомагав будувати будинок в с. Старий Кривин.

З показань сторін та свідків також встановлено, що у квітні-червні 2007 року ОСОБА_3 знаходився в м. Нетішин, на роботі за кордоном в цей період часу не перебував, а отже, маючи намір будувати для себе будинок в с. Старий Кривин мав можливість оформити право власності на земельну ділянку для забудови на своє ім`я. Проте, Державний акт виданий ОСОБА_2 . Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що він вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для забудови в іншому місці, вказує на те, що він мав намір здійснювати власне будівництво за іншою адресою. Пояснення ОСОБА_3 про те, що він давав усні доручення сину ОСОБА_2 на придбання будівельних матеріалів та на будівництво житлового будинку для нього, суд до уваги не бере як такі, що не відповідають вимогам закону, оскільки не оформлені відповідними документами: дорученням, договором тощо..

Будівництво житлового будинку здійснювалось сторонами без отримання дозвільних документів, зокрема, без Дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів.

Проте, Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, Паспорт на забудову земельної ділянки, рішення виконкому Славутської міської ради народних депутатів про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_3 році були видані попередньому землекористувачу - ОСОБА_14 (а.с.145 зворот - 147). На ім`я ОСОБА_14 також був виданий Акт відведення в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника, Схема відведення земельної ділянки для забудови, Проект забудови земельної ділянки, виданий Дозвіл на будівництво господарських будівель (а.с. 148-150).

З довідки Старокривинської сільської ради Славутського району від 07.05.2007 року № 184 вбачається, що ОСОБА_12 дійсно на території Старокривинської сільської ради має в користуванні земельну ділянку 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. До цього земельна ділянка знаходилась в користуванні ОСОБА_14 з 1993 року (а.с.152).

Рішенням Старокривинської сільської ради Славутського району Хмельницької області № 11 від 28 січня 2011 року задоволено заяву ОСОБА_2 та присвоєно будинковолодінню ОСОБА_2 поштову адресу в АДРЕСА_2 (а.с.18).

18.03.2011 року Славутським РЕМ погоджено та затверджено Робочий проект електропостачання нового житлового будинку абонента ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , в якому власником житлового будинку вказаний ОСОБА_12 (а.с.19-32).

В Акті допуску на підключення до електричної мережі електроустановки (для населення) від 15.02.2012 року , складеному спеціалістами Славутського РЕМ, зазначено, що електроустановка за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 (а.с.33).

В Акті № 7/192 від 15.02.2012 р про збережння пломб, встановлених на електролічильнику, вказано, що працівниками Славутського РЕМ було встановлено пломби на електролічильник в АДРЕСА_2 , споживачем якого є ОСОБА_2 (а.с.34).

З Договру про користування електричною енергією № 2001059 від 15.02.2012 р вбачається, що Славутський РЕМ, як електропостачальник, взяв на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві ОСОБА_2 електричну енергію за адресою АДРЕСА_2 . Договір укладено на три роки (а.с.35-36).

Робочий проект газифікації від 10.05.2012 року на житловий будинок АДРЕСА_2 та Технічні умови на підключення до газових мереж складені на замовлення споживача ОСОБА_2 (а.с.37-42).

Договір про надання населенню послуг з газпостачання № 39/297 від 12 березня 2013 року, за яким послуги з газопостачання надаються за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ПАТ "Хмельницькгаз" в особі Славутської філії та власником приватного будинку - ОСОБА_2 (а.с.43-44).

Розрахунки по споживанню електроенергії за адресою АДРЕСА_2 , здійснювались на ім`я споживача - ОСОБА_2 , який користувався електроенергією за вказаною адресою та здійснював оплату за її використання в період з 2015 року по 2017 рік включно (а.с.45-46).

Слід врахувати, що у 2013 р ОСОБА_3 мав реальну можливість оформити всі робочі проекти та договори на споживання та постачання газу, електроенергії на своє ім`я, вважаючи себе власником будинку, але такі документи були укладені з реальним власником - ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою № 451 від 27.05.2019 року виданою виконавчим комітетом Старокривинської сільської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно проживали без реєстрації з червня 2013 року по вересень 2017 року в житловому будинку в АДРЕСА_2 . Даний житловий будинок в експлуатацію не введений (а.с.74).

З Акту обстеження умов проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 17 жовтня 2018 р вбачається, що предметом обстеження є житловий будинок по АДРЕСА_1 . В будинку для проживання придатний перший поверх, є гаряче та холодне водопостачання, індивідуальне опалення, облаштовано та вмебльовано дві жилі кімнати, кухня, коридор, роздільний санвузол, ванна кімната, туалет, гардеробна. В жилих кімнатах наявні двохспальне ліжко, диван, м`яке крісло; є місце для підготовчки дітьми домашніх завдань, ігор, проведення дозвілля; обладнаний спортивний куточок. В помешканні є побутова техніка, наявний дитячий одяг, продукти харчування (а.с.65). Цей Акт вказує на те, що будинок підготовлений для проживання сім`ї з дітьми.

Досліджені письмові докази та показання свідків узгоджуються між собою та вказують про те, що будинок по АДРЕСА_1 був збудований на земельній ділянці, належній ОСОБА_2 , спільними зусиллями ОСОБА_22 та ОСОБА_12, для сім`ї ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в період їх шлюбу та вони протягом 2013-2017 років відкрито володіли і користувалися цим будинком спільно. Будь-які інші угоди щодо спільної частвої або спільної сумісної власності на це будинковолодіння відсутні. Спори з приводу володіння, користування і належності цього будинковолодіння в період з 2007 року по 2018 рік між сторонами не виникали. Жодних претензій чи вимог щодо своїх прав на новозбудоване житло до розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_3 не заявляв.

Тому у суду відсутні підстави вважати, що будинок по АДРЕСА_1 , був збудований для відповідача ОСОБА_3 , оскільки належні докази на спростування презумпції спільності новоствореного майна, набутого подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі, - відсутні.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст.368 ЦК України.

Рішенням Нетішинсьткого міського суду Хмельницької області від 25 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний (а.с.54). Між сторонами виник спір щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя.

07 травня 2018 р ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання прав забудовника на 1/2 частину новоствореного майна - житлового будинку по АДРЕСА_2 . Проте, провадження у справі було закрите за відмовою від позову, що стверджується ухвалою суду від 28.12.2018 р (а.с.66).

Після розірвання шлюбу та після звернення позивачки до суду за захистом своїх майнових прав, 10 вересня 2018 р між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), відповідно до якого ОСОБА_2 надав в користування ОСОБА_3 на 15 років земельну ділянку площею 0,17 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 59).

За нормами ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір суперфіцю) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення наслідків у вигляді поділу майна подружжя у зв`язку з припиненням сімейних стосунків та розірванням шлюбу. Батько і син - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які умисно уклали договір суперфіцію, діяли очевидно недобросовісно, зловживаючи правами стосовно позивачки, оскільки уклали договір про встановлення права ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою для забудови всього на 15 років з метою оформлення на останнього прав власності на новостворене майно, що фактично є спільною сумісною власністю подружжя, порушуючи при цьому майнові інтереси позивачки та з метою недопустити виділення належної їй частки у спільному сумісному майні.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

З аналізу наведених норм Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Встановлено, що спори з приводу володіння, користування і належності будинковолодіння по АДРЕСА_2 в період з 2007 року по 2018 рік між сторонами не виникали. Жодних претензій чи вимог щодо своїх прав на новозбудоване житло до розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_3 не заявляв. ОСОБА_3 проживає у трьохкімнатній квартирі в м. Нетішин, а отже житлом забезпечений. У ОСОБА_3 була реальна можливість узаконити своє право власності на спірний житловий будинок з моменту завершення його будівництва, проте він такого свого права не оформляв і не заперечував проти володіння, користування і розпорядження цим будинком ОСОБА_2 та ОСОБА_1 аж поки вони не розірвали шлюб.

Всі ці обставини вказують саме на те, що Договір суперфіцю від від 10 вересня 2018 р, укладений після порушення судом провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, є фіктивним, укладеним для виду, з метою оформлення прав власності на новозбудований будинок на ОСОБА_3 , знаючи зазделегідь, що будинок всеодно залишиться фактично у власності ОСОБА_2 , який там і досі проживає.

Крім цього, з метою уникнути поділу майна між позивачкою та ОСОБА_2 , 08 жовтня 2018 року ОСОБА_3 виготовив на своє ім`я на підставі фіктивного договору суперфіцію Будівельний паспорт на об`єкт нового будівництва - житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.61 зворот - 62); у листопаді 2018 р подав в Держархбудінспекцію неправдиве повідомлення про початок будівельних робіт, хоча і сторони і свідки в судовому засіданні ствердили, що будівництво розпочате у 2007 році та завершене у 2013р; ніяких будівельних робіт у 2018 році ОСОБА_3 у спірному будинку не здійснював (а.с. 63); у березні 2019 р подав Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.64), на підставі якої 28.08.2019 зареєстрував у Державному реєстрі право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с.79) та виготовив технічний паспорт на житловий будинок (а.с.106-113).

Разом з тим, досліджені документи вказують на те, що житловий будинок по АДРЕСА_2 є завершеним будівництвом і не є об`єктом незавершеного будівництва.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що житловий будинок по АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і підлягає поділу між ними.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

За статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст.372 ЦК України).

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

На підставі викладеного, оцінивши та проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності та у відповідності до норм діючого законодавства, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню, а саме: скасуванню підлягає запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 33070028 від 28.08.2019 р про проведену державну реєстрацію прав власності за ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , як такий, що вчинений на підставі фіктичного правочину та спрямований на порушення прав та майнових інтерексів позивачки; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 слід визнати об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки збудований в період шлюбу за спільні кошти та за допомогою батьків, які не заявляють вимогу про визнання за ними права на це майно; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; також слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ( кадастровий номер :01:018:0009).

Позивачка та її представник заявили вимогу про відшкодування судових витрат, які складаються з судового збору за подачу первісного позову в розмірі 768,40 грн , за збільшені позовні вимоги - в розмірі 840 грн 80 коп, за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 384,20 грн, з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8916,67 грн та витрати, пов`язані із залученням свідків в розмірі 700 грн.

В обгрунтування вимог про відшкодування судових витрат позивачка нада суду квитанції про сплату судового збору (а.с.1, 199, 82а), Ордер про надання правничої (правової) допомоги, виданий адвокатським бюро "Волков та партнери" на підставі Договору про надання правничої допомоги від 31.05.2019 р адвокату Волкову С.В. для надання правової допомоги ОСОБА_1 у Славутському міськрайонному суді (а.с.188), Договір про надання правничої допомоги від 31.05.2019 р (а.с. 66-67 т. 2); квитанцію до прибуткового касового ордера від 01.06.2020 р про отримання адвокатом Волковим С.В. від ОСОБА_1 8916, 67 грн за Договором про надання правничої допомоги від 31.05.2019 р (а.с. 68 т. 2); Акт приймання передачі правничих послуг від 01.06.2020 р, в якому визначено вид, обсяг та вартість наданої позивачці правничої допомоги (а.с. 69 т. 2).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачка відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України подала договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт виконаних робіт та квитанцію про оплату.

Судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідачі заперечують проти позову та проти стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, проте в ході судового розгляду не довели неспівмірність витрат на оплату позивачем правничої допомоги адвоката та необхідність їх зменшення.

Тому суд знаходить, що вимоги про стягнення з відповідачів в користь позивачки витрат на правничу допомогу є підставними, обгрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем не надано відповідних доказів про понесені витрати на залучення свідків в розмірі 700 грн, такі вимоги слід залишити без розгляду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином стягненню з відповідачів в користь позивачки підлягають судові витрати в сумі 10910,07 грн (768,40 грн + 840 грн 80 коп + 384,20 грн + 8916,67 грн), або по 5455,04 грн з кожного.

З метою забезпечення позову, ухвалою суду від 23.12.2019 р було накладено арешт та заборонено відчуження земельної ділянки площею 0,17 га, кадастровий номер :01:018:0009, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Тому суд знаходить за необхідне скасувати заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 81, 137, 141, 158, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 372 ЦК України, ст. 120 ЗК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 33070028 від 28.08.2019 р про проведену державну реєстрацію прав власності ОСОБА_44 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/2 ідеальну частку за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:018:0009.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_44 в користь ОСОБА_1 судові витрати по 5455,04 грн з кожного.

Вимоги про стягнення витрат на залучення свідків в розмірі 700 грн залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту та заборони на відчуження земельної ділянки площею 0,17 га, кадастровий номер :01:018:0009, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційнорї скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду в частині скасування заходів забезпечення позову підлягає виконанню через дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Головуючий суддя Зеленська В. І.