Провадження № 2/760/1981/19
Справа № 760/3782/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Ступак М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
07.12.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , 3-тя особа: ТзДВ «Страхове Товариство «Домінанта», в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 144 638,90 грн., завданої внаслідок ДТП.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.
Так, 16.12.2017 о 20 год. 25 хв., в м. Києві по вул. Ватутіна, 104, відбулась ДТП за участю автомобіля «AUDI 100» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2018 р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована на підставі страхового полісу у ТзДВ «Страхове Товариство «Домінанта» та позивач 20.03.2018 подав заяву про виплату страхового відшкодування.
Проте, посилається позивач, що 07.06.2018 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, винесла розпорядження, у якому постановила анулювати ліцензії ТДВ «СТ «Домінанта» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.
03.07.2018 ТДВ «СТ «Домінанта» втратило членство в МТСБУ. Підставою для втрати страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ стала заборгованість понад два місяці по сплаті відрахувань до фондів МТСБУ.
Крім того, позивач зазначає, що офіційний сайт Страховика припинив функціонування, змінилась юридична адреса, а на місці розташування головного офісу Страховика відсутні працівники страхової компанії. В зв`язку з цим, позивач вимог щодо виплати страхового відшкодування до ТДВ «СТ «Домінанта» не заявляє.
З метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка була заподіяна позивачу у зв`язку із пошкодженням автомобіля, останній 16.12.2017 звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» та уклав договір №674/11-18 про проведення оцінки. На виконання даного договору ТОВ «Клевер Експерт» було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №674/11-18, згідно з яким ринкова вартість транспортного засобу становить 185 664,93 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 398 103,17 грн.
Згідно Звіту про оцінку вартості колісного транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень №674/11-18/1, складеного 19.11.2018, ринкова вартість автомобілю «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 після ДТП складає 41 026,03 грн.
Як вказує позивач, йому як власнику автомобілю «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 повинно бути відшкодовано 144 638,90 грн., що відповідає різниці між вартістю ТЗ до ДТП - 185 664,93 грн. та вартістю ТЗ після ДТП - 41 026,03 грн. відповідно до зазначених звітів.
Позивач, посилаючись на той факт, що ТДВ «СТ «Домінанта» не виконує свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду в повному обсязі у розмірі 144 638,90 грн. та в подальшому самостійно вирішувати зі страховиком питання виплати страхового відшкодування на свою користь.
З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги.
07.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
Ухвалою суду від 24.12.2018 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 20.05.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Представник третьої особи ТзДВ «СТ «Домінанта» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Про причини неявки суд до відома не поставили.
Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що 16.12.2017 о 20 год. 25 хв., в м. Києві по вул. Ватутіна, 104, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «AUDI 100» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 .
Так, вбачається, що ОСОБА_2 16.12.2017 о 20 год. 25 хв., в м. Києві по вул. Ватутіна, 104, керуючи автомобілем марки «AUDI 100» д/н НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 11.3, 11.4 ПДР, оскільки не врахував дорожньої остановки, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2018, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля марки «AUDI 100» д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який вчинив порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 10).
Зазначеною постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2018, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави.
Постанова набрала законної сили.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений належний позивачу на праві приватної власності автомобіль марки «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «AUDI 100», д/н НОМЕР_1 , на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу № АМ374148, виданого ТзДВ «СТ «Домінанта», дійсного на дату ДТП (станом на 16.12.2017), що підтверджується витягом з офіційної бази даних МТСБУ щодо дійсності полісу на дату ДТП (а.с. 11).

Також, встановлено, що 19.12.2017 ОСОБА_3 звернулася до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» з повідомленням потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду та 20.03.2018 року позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 12-13).

Доказів того, що ТзДВ «СТ «Домінанта» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування за вказаним вище полісом в силу закону, позивачем не надано.

Разом з тим, встановлено, що 07.06.2018 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, винесла розпорядження, у якому постановила анулювати ліцензії ТДВ «СТ «Домінанта» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (а.с. 31).

03.07.2018 ТДВ «СТ «Домінанта» втратило членство в МТСБУ. Підставою для втрати страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ стала заборгованість понад два місяці по сплаті відрахувань до фондів МТСБУ (а.с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 , отримав пошкодження, чим позивачу було завдано матеріальних збитків.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №674/11-18, складеного 19.11.2018, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 , становить 185 664,93 грн., вартість відновлювального ремонту складає 398 103,17 грн., ринкова вартість транспортного засобу становить 185 664,93 грн. (а.с.а.с. 14-26).

Стаття 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до цього, законом передбачено два випадки виплати страхового відшкодування - коли власник транспортного засобу згоден з визнанням автомобіля фізично знищеним, та коли не згоден з таким визнанням.

Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Згідно Звіту про оцінку вартості колісного транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень №674/11-18/1, складеного 19.11.2018, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей, становить 144 638,90 грн., ринкова вартість автомобілю «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 після ДТП складає 41 026,03 грн. (а.с.а.с. 27-30).

Таким чином, розмір збитків, завданих позивачу, як власнику транспортного засобу «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 , підтверджується Звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №674/11-18, складеного 19.11.2018, та Звітом про оцінку вартості колісного транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень №674/11-18/1, складеного 19.11.2018, та становить 144 638,90 грн. ( 185 664,93 грн.- 41 026, 03 грн. =144 638, 90 грн.), які позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Так, відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними письмовими доказами розмір завданого матеріального збитку на суму, що становить 144 638,90 грн.

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази щодо розміру завданої позивачу матеріальної шкоди не спростовані відповідачем.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п.п. 33.1.1., 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15- ц; провадження № 14-176цс18 викладеної у п.п. 49 - 51, 53, 55 -57 визначено, що згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Так, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми завданої матеріальної шкоди у розмірі 144 638,90 грн., судом враховано, що право потерпілого отримати відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди,не є абсолютним.

Так, норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір відшкодування страховиком шкоди (збитків), завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); шкодою, заподіяною майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (пункт 32.4 статті 32); шкодою, пов`язаною із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32); сумою франшизи, розрахованою за правилами пункту 12.1 статті 12.

За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Згідно з п. 3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він у визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено статтею 1194 ЦК України. Згідно з її положеннями особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, ТзДВ «СТ «Домінанта» як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Виходячи з аналізу вище вказаних правових норм, зокрема ст.ст. 22, 1194, ЦК України, ст.ст. 3, 22, 29, 33, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик повинен виплатити страхове відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, оскільки таке обмеження встановлено законом. В свою чергу інші витрати, зокрема ті, які пов`язані із втратою товарної вартості тощо, підлягають відшкодуванню безпосередньо винною особою, оскільки відшкодування таких витрат страховиком законом не передбачено. Отже, для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, остання зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, пов`язаним з відновлювальним ремонтом і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), розрахованим з урахуванням зносу, яке підлягає виплаті або стягненню.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що страховиком було відмовлено у виплаті страхового відшкодування позивачу, з підстав та порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги те, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТзДВ «СТ «Домінанта», а тому останнє, як страховик, має нести обов`язок по сплаті страхового відшкодування в межах страхового ліміту визначеного полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ374148, який станом на 16.12.2017 (на момент ДТП) був у статусі діючий, підлягає виконанню страховиком в межах ліміту відповідальності.

Позивачем вимоги щодо виплати страхового відшкодування до ТзДВ «СТ «Домінанта» не заявлено.

При цьому, на відповідача покладається обов`язок відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до листа МТСБУ на запит суду встановлено, що страховим полісом Серія АМ № 374148 забезпечений транспортний засіб - автомобіль «AUDI 100» д/н НОМЕР_1 , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 100 000 грн., франшиза становить 510,00 грн.

Таким чином, ліміт цивільно-правової відповідальності перевищує суму завданої шкоди.

Враховуючи те, що безпосереднім завдавачем шкоди є ОСОБА_2 , останній повинен відшкодувати позивачеві різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування, а саме: 144 638,90 грн. - 100 000,00 грн. +510,00 грн. (франшиза) =45 148, 90 грн.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо доводів позивача про те, що він позбавлений права вимоги до ТзДВ «СТ «Домінанта» та як наслідок, має абсолютне право на пред"явлення позову до відповідача , як винної особи, з обставин викладених у позові, слід зазначити.

Статтею 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом а пункту 41.2 статті 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 52 Закону врегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано доказів відмови у виплаті страхового відшкодування страховою компанією, суд вважає, що доводи позивача щодо його абсолютного права на пред`явлення позову до відповідача,як винної особи та стягнення з останнього матеріальної шкоди у повному обсязі є помилковим та таким, що неузгодужється з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 16, 22, 979, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду в сумі 45 148, 90 ( сорок п"ять тисяч сто сорок вісім ) грн. 90 коп. та судовий збір в сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Букіна