Справа № 712/3204/19
Провадження № 2/712/113/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Назаренко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення способу участі та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення способу участі та спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що 24 жовтня 2015 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1702. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_2 .

В шлюбі народився спільний син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син був для нього бажаним, він був присутнім при пологах, звісно забирав дружину з сином з пологового будинку. Після народження дитини відносини з ОСОБА_2 стали погіршуватись, вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , в подальшому вирішили певний час пожити окремо. Після припинення сімейних відносин дружина спочатку не перешкоджала йому спілкуватись та виховувати сина, оскільки в нього є досвід виховання двох молодших сестер, ОСОБА_2 довіряла та залишала його з сином ОСОБА_5 удвох, вони гуляли, відвідували дитячі розважальні майданчики, відвідували його батьків. Він має досвід і знає, як доглядати за малолітньою дитиною, нарікань або зауважень з боку матері до нього, як батька не було.

Дружина не бажала відновлювати сімейні стосунки, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу їх син ОСОБА_5 залишився проживати разом із матір`ю.

Фактично з самого моменту розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні сина, вона почала створювати штучні перешкоди для його відвідування та нормального спілкування. В січні 2018 року відповідачка вдруге одружилась, змінила прізвище на ОСОБА_2 , в липні 2018 року в новому шлюбі народила дівчинку. Новий чоловік ОСОБА_2 підтримує її в небажанні бачити його біля ОСОБА_5.

Всі його намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином.

Весь час він намагався налагодити нормальний зв`язок з колишньою дружиною, приймати участь у вихованні сина, його утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати ОСОБА_5 всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними.

Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою усунення перешкод у спілкуванні з сином та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з ним, він вимушений був звернутися до органу опіки та піклування з відповідною заявою.

Рішенням Служби в справах дітей Черкаської міської ради від 03.12.2018 року за № 789, йому, ОСОБА_1 , встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : щопонеділка та щосереди з 16-00 до 18-00; перші та треті вихідні місяця по суботах з 09-00 до 11-00 та неділях з 14-00 до 18-00; у присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Відповідачка зазначене рішення не виконує, кожного разу, коли настають години його спілкування, знаходить привід відмовити в побаченні з ОСОБА_5 : захворіла або спить молодша донька, не може вийти на вулицю. Його номер телефону в неї заблокований, аліменти, які пересилає поштою, не отримує та повертає.

Вважає, що дитина, яка залишається з одним чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті відносини та прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить інтересами дитини.

Він любить свого сина ОСОБА_5 , сумує за ним і вважає, що позбавлення дитини спілкування з ним може в результаті травмувати його, психіку, призвести до порушення гармонійного розвитку його особистості та невпевненості в собі. Він має бажання приймати участь у вихованні свого сина, піклуватися про нього, його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття належної освіти, готувати до самостійного життя.

Наразі поведінка відповідача є неприпустимою та порушує його законні права та інтереси щодо сина ОСОБА_5 , що змушує його звернутись до суду з даним позовом.

Просить визначити батькові, ОСОБА_1 , спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : щопонеділка та щосереди з 16-00 до 18-00; перші та треті вихідні місяця по суботах з 09-00 до 11-00 та неділях з 14-00 до 18-00; без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, заперечували щодо графіку зустрічей., та просили суд в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок служби, та просила суд винести рішення з врахуванням висновку органу опіки та піклування м. Черкаси про участь у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_5 .

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2015 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 702.

При укладенні шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 .

В шлюбі у них народився спільний син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 жовтня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського управління юстиції, актовий запис № 1702 розірвано.

Після розлучення син ОСОБА_5 залишився проживати разом з матір`ю.

Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів .

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року.

Згідно вимог ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

На підставі ст. 151 ч.ч.1, 3 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року та Закону України «Про охорону дитинства».

За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

В судовому засіданні встановлено, що на момент подачі даного позову відповідач чинила перешкоди, що підтверджується довідкою про результати розгляду звернення (ЄО № 5457 від 02.02.2019 року, ЄО № 7070 від 11.02.2019 року) від 28.02.2019 року.

При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Рішенням служби у справах дітей Черкаської міської ради від 03.12.2018 року № 789 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_5 вирішено: «Встановити батькові, ОСОБА_1 , спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : щопонеділка та щосереди з 16-00 до 1800; перші та треті вихідні місяця по суботах з 09-00 до 11-00 та неділях з 14-00 до 18-00; у присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Проте, вищезазначене рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради сторони не виконували.

Між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення ОСОБА_1 до суду з цього приводу.

Позивач в судовому засіданні стверджував, що відповідачка перешкоджає йому та не бажає його присутності, штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином. Рішення прийняте службою у справах дітей про встановлення батькові порядку у вихованні та спілкування з дитиною відповідачка не виконує, кожного разу, коли настають години його спілкування, знаходить привід відмовити в побаченні з ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначала, що її колишній чоловік з моменту народження сина не дбав про нього, не приділяв належної уваги та не брав участі у його вихованні. Матеріальну допомогу надавав у добровільній формі, але не в значному розмірі.

Після прийняття рішення службою у справах дітей про встановлення батькові порядку у вихованні та спілкування з дитиною, батько дитини нехтував встановленим йому способом, а саме: намагався забрати дитину з дитячого садочку без її відома, що на думку матері завдавало дитині психічної травми, адже раніше дитина ніколи не бачилася з батьком без її присутності.

На протязі цього року батько зустрічається з сином, але як зазначає відповідач, що позивач втрачає інтерес до дитини, оскільки не відповідально відноситься до зустрічей, постійно спізнюється на хвилин 30-40. Були випадки коли домовлялися про зустріч, але він потім не приходив. Кошти надає в розмірі 1500-2000 грн., але постійно необхідно йому дзвонити на нагадувати. Останні місяці позивач з сином не зустрічаються, оскільки батько дитини не виявляє бажання. Офіційно позивач ніде не працює. Син називає свого рідного батька «дядько».

Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, в також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2019 року зобов`язано Орган опіки та піклування м. Черкаси надати суду висновок про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідністю інтересам дітей, з урахуванням матеріалів цивільної справи.

11 січня 2020 року за № 14 був наданий висновок органу опіки та піклування м. Черкаси про участь у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_5 , відповідно до якого орган опіки та піклування м. Черкаси вважає за доцільне визначити батькові ОСОБА_1 , спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : щопонеділка та щосереди з 16-00 до 18-00; перші та треті вихідні місяця по суботах з 09-00 до 11-00 та неділях з 14-00 до 18-00; перший місяць зустрічі провести у присутності матері дитини, в подальшому без присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Однак, згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Орган опіки та піклування, надаючи висновок щодо визначення часу спілкування дитини з батьком визначив необхідності присутності матері під час зустрічей батька з малолітнім сином лише в перший місяць зустрічей.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування не відповідає вимогам п. 72, 73, 75 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності,пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», оскільки на час прийняття висновку у 2018 році служба у справах дітей Черкаської міської ради підійшла односторонньо, взявши до уваги виключно документи батька дитини (позивача).

Ухвалою суду від 12 березня 2020 року було витребувано зі Служби у справах дітей Черкаської міської ради належним чином завірену копію справи (документи), які стали підставою для винесення висновку про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 .

26.03.2020 року службою у справах дітей Черкаської міської ради направлені копії документів, які стали підставою для винесення висновку про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 .

Разом з тим, крім копії паспорту, характеристик на позивача та акту оцінки потреб сім?ї/особи № 463, іншого матеріали не містять.

У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька на розвиток дитини, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 12 червня 2020 року № ІРЦ-85765/2020/113994-72 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має діагноз: специфічний розлад артикуляції мови. Загальне недорозвинення мовлення ІІ рівня, стерта дизартрія.

Позивач просить встановити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : щопонеділка та щосереди з 16-00 до 18-00; перші та треті вихідні місяця по суботах з 09-00 до 11-00 та неділях з 14-00 до 18-00; без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Разом з тим, ОСОБА_5 відвідує спеціалізований дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 89 «Віночок» Черкаської міської ради з 04.06.2018 року, у зв`язку з встановленим діагнозом. В садочку проводяться спеціальні зайняття. Крім того, у вихідні дні ОСОБА_5 займається плаванням з тренером у басейні в фітнес-клубі «Sport life», що підтверджується договором про надання спортивно-оздоровчих послуг № ЧКЮ 03366.

Позивач офіційно не працює має тимчасові заробітки.

З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти.

Проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік, наявність хвороби та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача, як батька, називає його «дядько». Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Враховуючи всі обставини справи, на підставі вищевикладеного суд вважає необхідним визначити такий спосіб спосіб участі батька ОСОБА_5 у вихованні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : першу та третю суботу місяця з 17-00 до 19-00 год., неділю з 09-00 до 11-00 год. у присутності матері на протязі двох років. Другу та третю середу місяця з 18-00 до 20-00 год. у присутності матері на протязі двох років. В подальшому без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Визначення такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідає віковим потребам малолітньої дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини, не буде суперечити інтересам дитини, не перешкоджатиме їх нормальному розвитку і відповідатиме обсягу прав та обов`язків батька щодо його неповнолітньої дитини.

Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає інтересам малолітньої дитини, дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком, та не порушує звичайних для дитини умов життя та склавшогося розпорядку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дітьми повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, їхньому розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення способу участі та спілкуванні з дитиною задоволити частково.

Встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спосіб участі у вихованні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : першу та третю суботу місяця з 17-00 до 19-00 год., неділю з 09-00 до 11-00 год. у присутності матері на протязі двох років.

Другу та третю середу місяця з 18-00 до 20-00 год. у присутності матері на протязі двох років.

В подальшому без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 05.10.2020 року.