Справа № 127/3502/19
Провадження № 22-ц/801/513/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Стадника І.М., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білошкурський Олександр Валерійович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бессараб Н.М. в місті Вінниці, зі складенням повного тексту судового рішення 27 грудня 2019 року,

у справі № 127/3502/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь завдану майнову шкоду в розмірі 79 149,95 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.02.2016 мала місце дорожньо-транспортної пригода за участю автомобіля «ВАЗ - 211540», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «MITSUBISHI - SPASE - STAR», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відомості про вчинення кримінального правопорушення 05.02.2016 були внесені до ЄРДР за №0000120 та в рамках даного кримінального провадження, за результатом проведення автотехнічної експертизи, експертом було зроблено висновок, що в діях водія автомобіля «ВАЗ-21150» ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3. ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В результаті вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №444/511/645 від 31.05.2016 належать до середньої тяжкості.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2018, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 4 250 грн.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №42 від 21.04.2016, проведеної в рамках кримінального провадження, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «MITSUBISHI - SPASE - STAR», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок вказаної ДТП, з ПДВ складає 127 200 грн.

Відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», якою було здійснено страхову виплату в сумі 49 500 грн. Проте даного відшкодування не достатньо для відшкодування завданої шкоди.

Внаслідок злочину, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 позивачу було завдано майнову шкоду в сумі 77 700 грн. (127 200 грн. (завданий збиток відповідно до висновку експертизи) 49 500 грн. (виплата страхового відшкодування)) та майнову шкоду у виді витрат здійснених на купівлю ліків в розмірі 1 449,95 грн.

Позивач вважає, що їй також завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень їй довелося протягом тривалого часу лікуватися, що позбавило позивача звичайного ритму життя та можливості працювати. В момент ДТП позивач перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, страху за своє здоров`я та життя. Позивач проходила довготривале стаціонарне та амбулаторне лікування, порушились її нормальні життєві зв`язки, змінився звичний спосіб життя, вказане посилено тим, що позивач є матір`ю неповнолітніх дітей і на період лікування не могла приділити їм належної уваги, а тому, враховуючи глибину перенесених страждань, їх довготривалий характер, тяжкість вимушених змін у житті, стаціонарне лікування та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, просила стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2019 року було залучено до участі в даній справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 449,95 грн. - витрат на лікування, 20000,00 грн. моральної шкоди, а всього 21 449,95 грн., а також 127,63 грн. понесеного судового збору, 1 976,59 грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що станом на день розгляду даної справи по суті позивач ОСОБА_1 не надала суду належних доказів, що вона є власником або володільцем джерела підвищеної небезпеки: автомобіля «MITSUBISHI - SPASE - STAR», д.н.з. НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність, договір оренди, тощо), а відтак не вправі була звертатися з позовом про відшкодування шкоди, спричиненої автомобілю «MITSUBISHI - SPASE - STAR», д.н.з. НОМЕР_2 . Оскільки частину страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «MITSUBISHI - SPASE - STAR», д.н.з. НОМЕР_2 отримав ОСОБА_3 , як власник даного автомобіля, то позивач також не надала доказів, що ОСОБА_3 уповноважив її на звернення до суду з даним позовом про відшкодування шкоди, завданої майну ОСОБА_3 , а також будь-яких інших доказів, які дають право ОСОБА_1 для стягнення майнової шкоди, завданої автомобілю «MITSUBISHI - SPASE - STAR», д.н.з. НОМЕР_2 . Тому в стягненні 77 700 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд відмовив, що не позбавляє власника ОСОБА_3 права на звернення до суду про відшкодування йому майнової шкоди за пошкоджений автомобіль.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 449,95 грн. витрат на лікування, оскільки позовні вимоги в цій частині є доведеними та підтверджуються належними доказами.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи характер, обсяг і глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнала позивач, характер правопорушення, вчиненого відповідачем, ступінь його вини, те, що ОСОБА_1 тривалий час лікувалася від отриманих травм, перенесла біль, дійшов висновку, що обґрунтованим розміром відшкодування відповідачем ОСОБА_2 позивачу моральної шкоди буде 20 000 грн., що відповідатиме верховенству права, вимогам розумності та справедливості.

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , не погодившись з таким рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди та в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, просить його в цих частинах скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану їй майнову шкоду у розмірі 79 149,95 грн., а також понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 900 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування на користь позивача завданої їй майнової шкоди, при прийнятті рішення в цій частині судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Так, шкода завдана ОСОБА_1 як користувачу пошкодженого автомобіля випливає з факту її користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верхового Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі №6-183цс14. Крім цього, суд першої інстанції необґрунтовано зменшив суму заявлених позивачем витрат на адвоката та стягнув з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

По справі встановлено наступні обставини.

04.02.2016, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-211540», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою 2 км + 600 м автодороги «Вінниця - Турбів - Гайсин - Балта - Велика Михайлівка», в напрямку смт. Турбів, поблизу с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області, об`єктивно виявивши небезпеку для руху у вигляді попутного автомобіля, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив зіткнення із технічно справним автомобілем «MITSUBISHI SPASE STAR», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка перебувала у стоячому положенні попутного напрямку руху та готувалась до виконання маневру повороту ліворуч, в напрямку с. Стадниця.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «MITSUBISHI SPASE STAR», державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а водій даного автомобіля ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №697а від 20.09.2016, в даній дорожній обстановці, при механізмі розвитку ДТП встановленого слідством, та вказаного в постанові про призначення експертизи, дії водія автомобіля «ВАЗ 211540», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , з технічної точки зору, регламентувались вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, при механізмі розвитку ДТП в діях водія автомобіля «MITSUBISHI SPASE STAR», ОСОБА_1 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, не вбачається. В ситуації, яка склалася, водій автомобіля «ВАЗ 211540», ОСОБА_2 , мав технічну можливість попередити зіткнення із автомобілем «MITSUBISHI SPASE - STAR», шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «ВАЗ 211540» до місця знаходження автомобіля «MITSUBISHI SPASE - STAR», тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, при механізмі розвитку ДТП, в діях водія автомобіля марки «ВАЗ 211540», ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо транспортної пригоди (а.с. 10-16).

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2018 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03.08.2018 року, визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 4 250 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 22-28).

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №42 від 21.04.2016, проведеної на підставі постанови старшого слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області Степанюка О.А. від 08.02.2016 року, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки «MITSUBISHI SPASE STAR», д.н.з. НОМЕР_2 чорного кольору, внаслідок ДТП, з ПДВ складає 127 200 грн. (а.с. 29-43). В дослідницькій частині даного висновку експертизи №42 від 21.04.2016 року вказано, що власником автомобіля марки «MITSUBISHI SPASE STAR», д.н.з. НОМЕР_2 чорного кольору, 2004 року випуску, є ОСОБА_3 (а.с. 30).

Цивільно - правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «УСК Княжна Вієнна Іншуранс Груп» згідно Полісу обов`язкового страхування АЕ/4812133. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн., франшиза 500 грн. (а.с. 44).

Судом встановлено, що страховик ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за наслідком розгляду документів прийняв рішення про визнання майнових вимог обґрунтованими та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн. Вказану суму 49 500 грн. страхового відшкодування було перераховано ОСОБА_3 , що підтверджується листом ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 08.05.2018 року (а.с. 45), відзивом на позовну заяву (а.с. 128-129), копією заяви ОСОБА_3 (а.с. 131).

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 вказувала, що внаслідок ДТП за участю автомобіля «ВАЗ - 211540», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «MITSUBISHI - SPASE - STAR», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка мала місце 04.02.2016, позивачу ОСОБА_1 як власнику автомобіля «MITSUBISHI - SPASE - STAR», д.н.з. НОМЕР_2 було виплачено страховиком 49 500 грн. страхового відшкодування, але залишився невиплачений матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «MITSUBISHI SPASE STAR», д.н.з. НОМЕР_2 чорного кольору, внаслідок ДТП, з ПДВ в сумі 77 700 грн. (127 200 грн. завданий збиток відповідно до висновку експертизи 49 500 грн. виплата страхового відшкодування).

За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Отже, шкода завдана ОСОБА_1 як користувачу пошкодженого автомобіля випливає з факту її користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верхового Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в Постанові від 16.10.2019 у справі № 592/9436/16-ц; в Постанові від 19.02.2020 у справі № 200/22237/15-ц.

ОСОБА_1 керувала транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, що безпосередньо було перевірено в рамках кримінального провадження за результатами розслідування якого, відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2018 року відповідач був визнаний винним у спричинені ДТП.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14, аналізуючи правозастосовну практику за статтею 1166 ЦК України, зазначила, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідач заявлений позивачем розмір збитків не спростував.

Отже, встановивши, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану їй майнову шкоду у розмірі 79 149, 95 грн.

Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги підлягають задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 900 грн. Також слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 187 грн. 24 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білошкурський Олександр Валерійович, задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану їй майнову шкоду у розмірі 79 149,95 грн. (сімдесят дев`ять тисяч сто сорок дев`ять грн. 95 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 900 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 187 грн. 24 коп. (одна тисяча сто вісімдесят сім грн. 24 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська