Справа № 132/527/20
Провадження № 22-ц/801/1563/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 рокуСправа № 132/527/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 132/527/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Сєліна Є. В. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (далі ТОВ «Поділля Агропродукт») про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позов мотивовано тим, що 07 серпня 2017 року його, в порядку переведення, було прийнято на роботу, на посаду керуючого Калинівським відділенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт».

Наказом № 474 від 08 листопада 2019 року його було звільнено з роботи за згодою сторін, згідно із пунктом 1 статті 36 КЗпП України.

Указує, що в день звільнення з ним не проведено розрахунок в повному обсязі, оскільки його скупний дохід за травень 2019 року склав 942 360,00 грн, за вирахуванням податків, сума до виплати повинна скласти 758 349,80 грн, тоді як загальна сума виплачена в червні 2019 року (за травень) становила 396 349,80 грн, і відповідно 362 250,00 грн, після вирахування податків. А тому відповідач зобов`язаний виплатити йому решту коштів за травень 2019 року у розмірі 362 250,00 грн.

Крім цього, відповідач, нараховуючи компенсацію за 73 дні відпустки та 6 днів роботи, невірно розрахував суму виплат, не врахувавши до середнього заробітку винагороду за підсумками роботи за рік, що призвело до неправильного розрахунку компенсації за невикористану відпустку.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ТОВ «Поділля Агропродукт» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 362 250,00 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 92 796,14 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, станом на 17 червня 2020 року, що складає 160 122,05 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 362 250,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 92 796,14 грн, без відрахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 160 122,05 грн, без відрахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 , не провів з ним належний розрахунок по заробітній платі в день його звільнення, що стало підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім цього, відповідач, виплачуючи компенсацію за невикористану відпустку, не врахував, що визначаючи середній заробіток для обрахунку, слід враховувати одноразову винагороду, шляхом додавання її до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2020 року ТОВ «Поділля Агропродукт», не погодившись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2020 року справу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Марчук В. С., Шемета Т. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, на 22 вересня 2020 року.

07 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» подало клопотання про проведення судового засідання з викликом учасників справи.

16 вересня 2020 року представник позивача адвокат Шевчук О.В. продала заяву про розгляд справи за участі сторін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року визначено склад суду для розгляду указаної справи, а саме: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Шемета Т. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 вересня 2020 року справу призначено до розгляду на 05 жовтня 2020 року за участі сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Агропродукт» зазначило, що до гарантованих законодавство виплат належить лише заробітна плата, додаткова заробітна плата й інші заохочувальні та компенсаційні виплати, не передбачені в законі як обов`язкові, а встановлюються індивідуально, в межах товариства. А тому встановлення та скасування премій і винагород для працівників ТОВ «Агропродукт» проводиться виключно на підставі рішення керівника товариства.

Крім цього, суд протиправно стягнув компенсацію за невикористану відпустку, розраховуючи середній заробіток шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, оскільки позивачу було призначено винагороду за підсумками роботи за період 2018 року, тому у звітному періоду 2019 року указаний середній заробіток не має включати 1/12 винагороди за кожен місяць.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 указував на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Також зазначив про необґрунтованість мотивів відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що наказом № 10 від 04 серпня 2017 року ОСОБА_1 07 серпня 2017 року було прийнято на роботу, на посаду керуючого Калинівським відділенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (а.с. 10).

Наказом № 474 від 08 листопада 2019 року ОСОБА_1 , було звільнено з роботи, за згодою сторін, згідно із пункту 1 статті 36 КЗпП України (а.с. 10).

Відповідно до наказу директора ТОВ «Поділля Агропродукт» Шульца Ю. М. від 31 травня 2019 року № 11 «Про нарахування винагороди за підсумками роботи за 2018 рік», позивачу ОСОБА_1 визначено нарахувати винагороду за підсумками роботи за 2018 рік у розмірі 900 000,00грн, виплату якої провести у 2 етапи, а саме 50% розміру винагороди виплатити із заробітною платою за травень 2019 року, а інші 50% розміру винагороди виплатити із заробітною платою за листопад 2019 року (а.с 99-100).

Відповідно до довідок ТОВ «Поділля Агропродукт» від 01 липня 2019 року № ЧМШ00000109 та № ЧМШ00000110, сукупний дохід ОСОБА_1 у травні 2019 року склав 942 360,00 грн, з яких згідно розрахункового листка за травень 2019 року: оклад 8 000,00 грн, одноразова премія 3 000,00 грн, заохочувальна премія 30 500,00 грн, доплата фіксованою сумою - 860,00 грн, винагорода за підсумками роботи за рік 900 000,00 грн; утримано 18 3760,20 грн; сума до виплати 758 599,80 грн, указана сума до виплати ОСОБА_1 у розмірі 758 599,80 грн, віднесена до боргу за підприємством. (а.с. 15-16, 84).

Згідно із розрахункового листка за червень 2019 року позивачу виплачено 50% нарахованого розміру винагороди у розмірі 362 250,00 грн із заробітною палатою.

Інша частина 50% нарахованого розміру винагороди, залишилась як борг за підприємством (а.с. 85).

Відповідно до наказу директора ТОВ «Поділля Агропродукт» Шульца Ю. М. від 31 жовтня 2019 року № 20 «Про зменшення розміру винагороди за підсумками роботи за 2018 рік», визначено зменшити, зокрема позивачу ОСОБА_1 розмір винагороди за підсумками роботи за 2018 рік на 450000,00 грн (а.с. 105-106).

Як слідує з розрахункового листка за жовтень 2019 року, з боргу, який рахувався за ТОВ «Поділля Агропродукт» перед ОСОБА_1 по виплаті винагороди за підсумками роботи за 2018 рік, відраховано 450000,00 грн (а.с. 89).

Відповідно до розрахунку при звільненні від 08 листопада 2019 року № ЧМШ00000189, ТОВ «Поділля Агропродукт» сплатило ОСОБА_1 , 83 512,73 грн за 73 дні відпустки, при середньому заробітку 1 114,01 грн (а.с. 79,90).

Відповідно до довідки ТОВ «Поділля Агропродукт» середньоденний заробіток ОСОБА_1 за період перебування в трудових відносинах на посаді керуючого відділення, складає 1 104,29 грн (а.с. 75).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указував на те, що в день звільнення йому не була виплачена заборгованість із заробітної плати за травень 2019 року, яка залишилась як борг за підприємством. Крім цього, відповідачем невірно нарахованого грошова компенсація за 73 дні невикористаної щорічної відпустки, а тому, у зв`язку із затримкою виплати заробітної плати, роботодавець зобов`язаний сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Підприємства самостійно встановлюють умови та розміри оплати праці, в тому числі перелік надбавок та доплат, у колективному договорі з дотриманням законодавства, генеральної, галузевої угод (стаття 15 Закону України «Про оплату праці», стаття 97 КЗпП України).

Частиною першою статті 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні указаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Відповідно до пункту 1.3, 1.4 розділу 1 Положення про систему та умови оплати праці працівників ТОВ «Поділля Агропродукт», джерелом коштів на оплату праці є частина доходу та інші кошти, одержані у результаті господарської діяльності підприємства. Критерієм рівня оплати праці працівників підприємства є: результат господарської діяльності та рівень доходності підприємства; внесок кожного працівника з урахуванням фактичного відпрацьованого часу і результатів його роботи.

Відповідно до пункту 3.4 розділу 3 Положення про систему та умови оплати праці працівників ТОВ «Поділля Агропродукт», надбавки, доплати, гарантійні і компенсаційні виплати, премії та винагороди, матеріальна допомога, заохочувальні і компенсаційні виплати, які мають одноразовий характер та які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми призначаються, скасовуються або зменшуються за одноосібним рішенням директора підприємства.

Згідно із пунктом 2.2 розділу 2 Положення про преміювання працівників ТОВ «Поділля Агропродукт» розмір премії визначається одноосібно керівником, залежно від особистого трудового внеску працівників у загальні результати роботи Товариства. Окрема сума премії працівнику визначається на кожний місяць з урахуванням виконання ним основних показників господарської діяльності, рентабельності та прибутковості підприємства та затверджуються у відповідному наказі.

Пункт 3.5 розділу 3 Положення про систему та умови оплати праці працівників ТОВ «Поділля Агропродукт» передбачено, що надбавки, доплати, гарантійні і компенсаційні виплати, премії та винагороди, матеріальна допомога, заохочувальні і компенсаційні виплати, які мають одноразовий характер та які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми скасовуються або зменшуються за рішенням керівника, у разі: несвоєчасного виконання завдань; погіршення якості роботи працівника; порушення трудової дисципліни (як одиничне, так і систематичне); відсутність фінансової можливості підприємства.

Аналогічні положення містяться у пункті 5.2 розділу 5 Положення про преміювання працівників ТОВ «Поділля Агропродукт», нарахована винагорода працівнику, за рішенням керівника може бути скасована або зменшена у разі відсутності фінансової можливості підприємства в період коли виплачується винагорода.

Скасування або зменшення розміру винагороди проводиться за той розрахунковий період в якому її було нараховано (пункт 5.4 розділу 5 Положення).

Таким чином, умови нарахування працівникам винагороди встановлюються власником або уповноваженим ним органом, а наявність підстав для здійснення її виплати встановлюється за результатами роботи кожного працівника, з урахуванням виконання ним основних показників господарської діяльності, рентабельності та прибутковості підприємства і є виключно компетенцією власника або уповноваженого органу.

Більше того, аналізуючи норми Положення про преміювання працівників ТОВ «Поділля Агропродукт» та Положення про систему та умови оплати праці працівників ТОВ «Поділля Агропродукт», слід зазначити, що за своєю правовою природою повноваження керівника закладу, установи щодо преміювання працівника є дискреційними.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд».

Втручання суду в дискреційні повноваження відповідача в цьому випадку не може розглядатися як таке, що було здійснене «згідно із законом».

Указана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року по справі № 820/19554/14.

Відповідно до наказу директора ТОВ «Поділля Агропродукт» ОСОБА_2 від 31 травня 2019 року № 11 «Про нарахування винагороди за підсумками роботи за 2018 рік», позивачу ОСОБА_1 визначено нарахувати винагороду за підсумками роботи за 2018 рік у розмірі 900 000,00 грн, виплату якої провести у 2 етапи, а саме: 50% розміру винагороди виплатити із заробітною платою за травень 2019 року, а інші 50% розміру винагороди виплатити із заробітною платою за листопад 2019 року.

Згідно із розрахункового листка за червень 2019 року позивачу виплачено 50% нарахованого розміру винагороди у розмірі 362 250,00 грн із заробітною палатою. Інша частина 50% нарахованого розміру винагороди, залишилась як борг за підприємством.

Відповідно до наказу директора ТОВ «Поділля Агропродукт» Шульца Ю. М. від 31 жовтня 2019 року № 20 «Про зменшення розміру винагороди за підсумками роботи за 2018 рік», посилаючись на відсутність коштів та керуючись Положенням про систему та умови оплати праці працівників ТОВ «Поділля Агропродукт» та Положенням про преміювання працівників ТОВ «Поділля Агропродукт», вирішено зменшити, зокрема позивачу ОСОБА_1 , розмір винагороди за підсумками роботи за 2018 рік на 450 000,00 грн.

З огляду на те, що умови нарахування працівникам премій, доплат та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат є правом та встановлюються власником або уповноваженим ним органом, а наявність підстав (особистого трудового внеску працівників у загальні результати роботи товариства, з урахуванням виконання ним основних показників господарської діяльності, рентабельності та прибутковості підприємства) для здійснення її виплати встановлюється за результатами роботи кожного працівника на підставі Положення про преміювання працівників, затвердженим 20 липня 2017 року директором ТОВ «Поділля Агропродукт», і є виключно компетенцією власника або уповноваженого органу, тому наказ директора ТОВ «Поділля Агропродукт» ОСОБА_2 від 31 жовтня 2019 року № 20 «Про зменшення розміру винагороди за підсумками роботи за 2018 рік» слід уважати таким, що відповідає нормативно-правовим актам.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 в позовній заяві указував, що відповідачем невірно обраховано компенсацію за невикористану відпустку, оскільки не враховано винагороду за підсумками роботи за 2018 року, яка впливає на обчислення середнього заробітку.

Оскільки позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про стягнення боргу по заробітній платі, тому задоволенню не підлягають.

Доводи ОСОБА_1 про незаконність наказу директора ТОВ «Поділля Агропродукт» Шульца Ю. М. від 31 жовтня 2019 року № 20 «Про зменшення розміру винагороди за підсумками роботи за 2018 рік» є безпідставними, оскільки вказаний наказ не є предметом оскарження у цій справі.

Указане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 04 серпня 2020 року по справі №415/3674/16-ц.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні спору суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у цій частині у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому судові витрати сплачені відповідачем у якості судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 9 227,3 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Решту судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт» задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Судові витрати в розмірі 9 227,3 грн компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Агропродукт» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: Т. М. Шемета

В. В. Оніщук