Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 489/5632/18

провадження № 61-18367св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, прокуратура Миколаївської області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу прокуратури Миколаївської області на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Темнікової В. І., Крамаренко Т. В. і касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2019 року у складі судді Рум`янцевої Н. О. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В. І., Крамаренко Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України у Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства у розмірі 600 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва, залишеним у силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області та постановою Верховного Суду, позивача визнано невинуватим і виправдано за недоведеністю щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Таке незаконне перебування під слідством і судом та під вартою завдало йому моральної шкоди, оскільки призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків і погіршення відносин з оточуючими.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2019 року позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства - задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 64 648,90 грн за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, перебуваючи під слідством та судом протягом значного періоду часу, будучи тривалий час ув`язненим, внаслідок застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазнав моральних страждань, які підлягають компенсації виходячи з мінімального розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, що складає 64 648, 90 грн (3 723,00 грн х 17 місяців 19 днів).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і Державної казначейської служби України задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2019 року змінено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 203 524,00 грн компенсації моральної шкоди; стягнуто з прокуратури Миколаївської області на користь держави 599,00 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частин другої і третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом (висновок Верховного Суду України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3 723,00 грн.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про судовий збір» позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору, тому стягнення таких витрат підлягають з відповідача - прокуратури Миколаївської області у розмірі пропорційному компенсації стягнутої моральної шкоди, а саме 599,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10 жовтня 2019 року прокуратура Миколаївської області надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення з прокуратури Миколаївської області суми судового збору та змінити рішення у цій частині, виклавши у редакції «компенсувати судовий збір за рахунок держави».

30 жовтня 2019 року Державна казначейська служба України через представника Хмельницького В. С. надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, просила скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 07 листопада 2019 року відкриті касаційні провадження за касаційними скаргами прокуратури Миколаївської області та Державної казначейської служби України.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року справу призначено до розгляду.

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга прокуратури Миколаївської області мотивована тим, що покладення на прокуратуру обов`язку сплатити судовий збір є незаконним. Шкода у цій справі відшкодовується державою, тому прокуратура не має сплачувати судовий збір. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 585/1399/16-ц. Неправильне вирішення судом апеляційної інстанції питання стягнення судового збору призведе до нераціонального використання бюджетних коштів, виділених органам прокуратури для його сплати.

Касаційна скарга Державної казначейської служби України мотивована тим, що при визначенні розміру моральної шкоди слід керуватися пунктом третім Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановивши, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується з 01 грудня 2018 року у розмірі прожиткового мінімуму громадян, тобто 1 921,00 грн.

Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог при визначенні періоду, який був заявлений у позові, а позивач заявляв менший період.

Підстави для стягнення моральної шкоди з держави на користь позивача є надуманими, визначені без урахуванням засад розумності та виваженості, не відповідає характеру немайнових втрат позивача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги прокуратури Миколаївської області та наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги Державної казначейської служби України.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим і виправдано за недоведеністю щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2017 року вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 липня 2018 року вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2017 року щодо виправданого ОСОБА_1 залишено без змін.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи № 477/2923/14-к (провадження 1-кп/488/11/17) ОСОБА_1 звинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 КК України, тобто в умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, скоєному за попередньою змовою групою осіб, в зв`язку з чим 16 серпня 2014 року його затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 04 лютого 2016 року ОСОБА_1 звільнено з-під варти.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України щодо незаконності визначення апеляційним судом розміру моральної шкоди є безпідставними.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції Українипроголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК Українипередбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За змістом пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Судами встановлено, що позивач перебував під слідством, судом, а також до нього був застосований запобіжний захід у вигляді арешту.

Перебування позивача під слідством і судом, проведення слідчих дій і встановлення обмежень, безумовно негативно вплинуло на його життя, завдало йому душевних і фізичних страждань, внаслідок цього погіршились стосунки з оточуючими.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Установлено, що вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2017 року, який набрав законної сили та залишений без змін судами апеляційної і касаційної інстанції, позивача визнано невинуватим і виправдано за недоведеністю щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 КК України.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено з 01 січня 2018 року мінімальну заробітну плату на рівні - 3 723,00 грн.

Доводи Державної казначейської служби України про застосування при обрахуванні моральної шкоди мав братися розмір прожиткового мінімуму, а не мінімальної заробітної плати, суперечать Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», норми якого є спеціальними для вирішення справи, що розглядається.

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України щодо того, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та не застосував принцип розумності, не відповідають фактичним обставинам і матеріалам справи.

Змінюючи розмір стягнутого на користь позивача відшкодування моральної шкоди апеляційний суд правильно виходив не лише з тривалості перебування позивача під арештом, що була врахована судом першої інстанції, а й часу перебування позивача під слідством і судом.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві зазначив, що незаконними діями працівників прокуратури йому завдано моральну шкоду, пов`язану із незаконним пред`явленням обвинувачення та взяттям під варту, яку позивач оцінив у суму 600 000,00 грн. При обґрунтуванні цієї суми позивач зазначав на моральні страждання, яких він зазнавав під час перебування під слідством і судом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд правильно виходив при визначенні розміру моральної шкоди із тривалості перебування позивача під слідством і судом, що не є виходом за межі позовних вимог.

Посилання Державної казначейської служби України на незастосування апеляційним судом принципу розумності при визначенні моральної шкоди є безпідставним, адже визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати більший, проте не менший, розмір відшкодування.

Урахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом на його користь підлягає стягненню відшкодування у розмірі 203 524,00 грн, виходячи при цьому з однократного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством і судом.

Доводи касаційної скарги прокуратури Миколаївської області щодо неправильного розподілу апеляційним судом судових витрат, а саме, стягнення судового збору з прокуратури на користь держави, є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір»позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Від сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній категорії справи звільняються позивачі.

Оскільки при зверненні до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду судовий збір не справляється, то судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави, на яку покладений обов`язок відшкодування моральної шкоди у цьому випадку.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції, за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів мінімуму для працездатних осіб.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у розмірі 600 000,00 грн, позивач мав би сплатити судовий збір у розмірі 6 000,00 грн, який має бути компенсований за рахунок держави, а при поданні апеляційної скарги - 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто - 9 000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог компенсуванню підлягав судовий збір у розмірі 5 088,10 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд.

Згідно із частиною першою, другою статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокуратури Миколаївської області підлягає задоволенню, рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині суми судового збору із зазначенням, що судовий збір у розмірі 5 088,10 грн слід компенсувати за рахунок держави шляхом його списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відшкодування моральної шкоди висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд змінює постанову апеляційного суду у частині судових витрат, а за подання касаційної скарги у цій частині судовий збір відповідачами не сплачувався, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподіл судових витрат, понесених банком у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не проводиться.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу прокуратури Миколаївської області задовольнити.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року змінити в частині судового збору, а саме судовий збір у розмірі 5 088,10 грн компенсувати за рахунок держави шляхом його списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

В іншій частині постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В.А. Стрільчук М. Ю. Тітов