Справа № 588/867/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.10.2020 року м.Тростянець
Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань Семенішина С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БАНК ФОРВАРД", треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Виконавче провадження за №60481001 відкрите приватним виконавцем Павелків Т.Л., постановою якої від 04.11.2019 накладено арешт на кошти боржника.
У 2014 році позивачка скористалася послугами АТ "БАНК ФОРВАРД", отримавши кредитну карту із встановленим кредитним лімітом 3000,00 грн. Кредитними коштами вона користувалася, здійснювала погашення заборгованості, зокрема у 2014 році у рахунок погашення заборгованості щомісячно поповнювала картковий рахунок по 300-500 грн. на загальну суму близько 1500,00 грн. Однак, відповідачем було нараховано відсотки і сума заборгованості збільшилася до більше ніж 3000,00 грн.
Із питання реструктуризації заборгованості позивачка неодноразово зверталася до представників банку, оскільки вона є особою із інвалідністю 3 групи загального захворювання, є пенсіонеркою, потребує постійного лікування, бажала повернути борг, однак не мала можливості сплачувати великі відсотки.
Півтора роки тому на вимогу представників відповідача погасити заборгованість позивачкою була сплачена сума у розмірі 1200,00 грн. При цьому, позивачку запевнили у тому, що її заборгованість буде таким чином погашена. Однак із банку продовжували телефонувати і вимагати сплачувати ще.
Представники відповідача погрожували позивачці арештом її майна, конфіскацією, однак жодних розрахунків у обгрунтування своїх вимог не надавали.
Разом із тим, приватни виконавцем Павелків Т.Л. накладено арешт на картковий рахунок позивачки у АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , куди надходить соціальна допомога при народженні дитини.
Щодо зняття арешту із рахунків у АТ "Ощадбанк" та АТ "Креді АгрікольБанк" позивачка зверталася до приватного виконавця, але ці дії виявилися безрезультатними.
Щодо понесених позивачкою витрат на правничу допомогу представник вважає, що останньою не було надано достатніх доказів, які б підтверджували ці витрати, як то документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція про прибуткового касового ордеру, платіжне доручення із відміткою банку або інших банківських документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, зазначив, що категорія справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складними, а тому виняткових та глибоких знань у сфері права не вимагають (а.с.37-42).
У судове засіданні позивачка та її представник не з`явилися. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без сторони позивача, позов підтримують (а.с.35)., подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують (а.с.44,45).
Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с.83), причину своєї неявки не повідомив, у відзиві на позов про розгляд справи без його участі не указав.
Треті особи у судове засідання також повторно не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи (а.с.82), причину своєї неявки не повідомили.
Суд, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, ураховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу в заочному порядку.
У зв`язку із неявкою у судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та ПАТ «Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є АТ "БАНК ФОРВАРД», на підставі заяви позивачки за №102179380 від 05.12.2012 виникли кредитні правовідносини щодо відкриття поточного рахунку із сумою кредиту 1040,52 грн. строком на 12 місяців із 06.12.2012 по 06.12.2013 (а.с.92-97, 100-102).
Натомість, як установлено вище, між сторонами був укладений договір за №102179380 від 06.12.2012.
Отже, судом установлено, що про наявність будь-якої заборгованості, про необхідність її сплати позивачці не було відомо, що свідчить про неналежне її повідомлення стороною відповідача.
За даним виконавчим документом (виконавчим написом) приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. 04.11.2019 було відкрито виконавче провадження за №60481001 (а.с.17) та у порядку примусового виконання накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 .
Із приводу зняття арешту із рахунків, що відкриті позивачкою у АТ "Ощадбанк" та АТ "КредіАгрікольБанк" остання 02.03.2020, 18.03.2020 та 29.04.2020 зверталася до приватного виконавця Павелків Т.Л., але отримала відмову у знятті арешту із рахунків, оскільки карткові рахунки позивачки у зазначених банківських установах не відносяться до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків. звернення стягнення на які заборонено законом, тому заява про зняття (а.с.8,12,13).
Фактично при оскарженні виконавчого напису боржник повинен підтвердити, що напис було вчинено щодо сум, які кредитор не мав права стягувати.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №305/2082/14-ц від 15.01.2020.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами
виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, та постанові Верховного Суду України від 23 січня 2018 року № 61-154св18.
Таким чином, у процесі розгляду справи встановлено, що позивач заперечує суму заборгованості.
Крім того, кредитний договір був укладений на строк 12 місяців, із 06.12.2012 по 06.12.2013, а у виконавчому написі стягується заборгованість за період із 13.01.2018 по 12.02.2018, тобто за період коли, строк дії кредитного договору вже більше як 5 років закінчився і докази того, що кредитний договір був продовжений відсутні.
Отже, дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами та сума заборгованості, стягнута за виконавчим написом, не має ознак безспірності.
Ураховуючи викладене, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог відповідача під час вчинення виконавчого напису, боржником не була отримана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому є обґрунтовані підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Під час ухвалення рішення суд також вирішує понесені позивачкою судові витрати.
Так, згідно ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч.1,2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зважаючи на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає вимогу про стягнення цих судових витрат безпідставною.
У відповідності до ст.141 ЦПК із відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. за подання позову до суду та 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 1261,20 грн. (а.с.4,19).
Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК заходи забезпечення позову, накладені за ухвалою суду 12.06.2020 (а.с.24), продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Керуючись ст.ст.2,5,10-13,19,76-82,141,158,258,259,264,265,273, 280-282,284,289 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Заходи забезпечення позову, накладені за ухвалою суду 12.06.2020, продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Рішення є заочним і може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем та третіми особами шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.С.Линник