Номер провадження: 22-ц/813/2037/20
Номер справи місцевого суду: 521/1457/18
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/1457/18

Номер провадження: 22-ц/813/2037/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Ющак А.Ю.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) Міністерство юстиції України, 2) Державний реєстратор Махортов Ігор Олександрович,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Махортова Ігоря Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування запису в державному реєстрі, за апеляційною скаргою адвоката Краснопивцева Олексія Костянтиновича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Тополевої Ю.В. о 14 годині 54 хвилині 17 вересня 2019 року, повний текст рішення складено 26 вересня 2019 року,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищенаведеним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Махортова І.О. про внесення змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, яким змінено власника квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на ТОВ «Кей-Колект».

Вищевказаний позов, з урахуванням виправлень такого позову, обґрунтовано тим що, 08 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, згідно з яким банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти у вигляді кредитної лінії під 14,50% річних. Того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, відповідно до якого кредитні зобов`язання ОСОБА_2 забезпечуються квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу. Позивач отримала від АКІБ «УкрСиббанк» повідомлення про відступлення права вимоги по кредитному договору ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року. В червні 2015 року позивач та ОСОБА_2 отримали заяву про необхідність погашення заборгованості по кредиту, а в разі невиконання вимоги про погашення заборгованості ТОВ «Кей-Колект» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 11.12.2017 року Державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов Ігор Олександрович, на підставі повідомлення-вимоги, іпотечного договору та договору про відступлення права вимоги прийняв рішення про внесення змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, змінивши власника квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 на ТОВ «Кей-Колект».

Позивач вважає рішення Державного реєстратора протиправним, так як в договорі іпотеки від 08 січня 2008 року пунктом 5.2 передбачено вичерпний перелік умов, при яких можливе звернення стягнення на предмет іпотеки - рішення суду та договори про задоволення вимог іпотекодержателя. П.п. 5.2.1 та 5.2.2 договору передбачають порядок процедури звернення стягнення в позасудовому порядку - у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог. Позивач зазначає, що такий договір між нею та ТОВ «Кей-Колект» не укладався, що повинно було враховуватися Державним реєстратором при вчиненні дій по реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект», а тому дії реєстратора є протиправними, а його рішення про реєстрацію права власності належить скасувати (Т. 1, а. с. 2 - 5, 29 - 32)

05 березня 2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача Міністерство юстиції України, в зв`язку із припиненням юридичної особи КП «Реєстраційна служба Одеської області».

24 червня 2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державного реєстратора Махортова І.О..

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача Міністерства юстиції України заперечував проти задоволення позову в частині вимог до Міністерства юстиції України, зазначивши про те, що відповідальність за порушення законодавства в сфері державної реєстрації прав несуть суб`єкти державної реєстрації. Також представником Міністерства юстиції України надано відзив на позов із аналогічними доводами.

Державний реєстратор Махортов І.О. в судове засідання суду першої інстанції не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав.

Представник третьої особи ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що Державний реєстратор при реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» діяв з додержанням вимог законодавства у сфері державної реєстрації та Закону України «Про іпотеку», так як договір іпотеки, який був однією із підстав перереєстрації права власності містив іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року, вищезазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38709558 від 13 грудня 2017 року, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Відмовлено задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України.

Стягнуто з Державного реєстратора Махортова І.О. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що пункт 5 іпотечного договору від 08.01.2008 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, сторони іпотечного договору досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

При цьому, в пункті 5.2 іпотечного договору його сторонами визначено умови позасудового врегулювання, відповідно до яких, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому законом України «Про іпотеку» (п. п. 5.2.1.);

2) отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. п. 5.2.2.).

Таким чином, сторонами іпотечного договору в застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя, визначено виключно два способи звернення стягнення на предмет іпотеки щляхом позасудового врегулювання. Кожен із цих способів передбачає укладення між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що між сторонами іпотечного договору укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до вимог п.п. 5.2.1. та п.п. 5.2.2. договору.

При таких обставинах, суд першої інстанції вважав, що при здійсненні реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» державний реєстратор Махортов І.О. діяв всупереч вимогам п. 57 Положення «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які передбачають обов`язок Державного реєстратора перевірити наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Крім того, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відносяться до повноважень контролюючого органу у цій сфері, посадові особи Міністерства юстиції України не мають повноважень на виконання реєстраційних дій у державному реєстрі на нерухоме майно, в зв`язку із чим позовні вимоги до цього відповідача задоволенню не підлягають (Т. 2, а. с. 29 - 33).

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовної заяви відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було встановлено, що пункт 5 іпотечного договору від 08.01.2008 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, сторони іпотечного договору досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. У свою чергу іпотечний договір із відповідним застереженням є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки. Разом з тим, суд не врахував наведеного і помилково зазначив про необхідність укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, апелянт вказує на помилкове задоволення судом першої інстанції позовних вимог до Державного реєстратора Махортова Ігоря Олександровича з огляду на те, що в якості правонаступника останнього, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року, залучено до участі у справі Міністерство юстиції України (Т. 2, а. с. 38 - 40).

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивачки до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Інші учасники справи заяв, клопотань не надали. Про причини неявки у судове засідання апеляційний суд не повідомили.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, вимоги заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства відповідає не у повній мірі.

Суд першої інстанції на підставі наявний у справі, наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 11, 15, 16, 575, 589 ЦК України, ст. ст. 1, 33, 36, 37, 38 ЗУ «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Між тим, під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не в повній мірі дотримано правил визначених частиною 2 статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08 січня 2008 року між ОСОБА_4 , яка, відповідно до копії свідоцтва про шлюб змінила прізвище на ОСОБА_1, а. с. 33), та є майновим поручителем ОСОБА_2 , та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір (Т. 1, а. с. 6).

Предметом іпотечного договору виступає нерухоме майно: трьохкімнатна квартира, загальною площею - 57,7 кв. м., житловою площею - 40,1 кв. м., яка належала позивачу на праві власності, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до аб. 2 п. 1.1 іпотечного договору предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 травня 1993 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Корольовою Т.А. за реєстровим № 1-2989, та зареєстровано 14 травня 1993 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації у кн. 7пр., - 24-13.

Пунктом 1.2 іпотечного договору передбачено, що за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає - 412 600 грн..

12.12.2011 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» відступлено право вимоги по кредитному договору ТОВ «Кей-Колект», на підставі договору факторінгу №1. Вказані обставини учасниками розгляду справи під час її розгляду не заперечувалися.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 23.01.2018 року (Т. 1, а. с. 36) 13 грудня 2017 року Державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38709558.

Відповідно до вказаного рішення право власності на квартиру загальною площею - 57,7 кв. м., житловою площею - 40,1 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект».

Підставами виникнення права власності на вказану квартиру є: іпотечний договір від 08 січня 2008 року; вимога, серія та номер: б/н, видана 06.02.2017 року, видавник ТОВ «Кей-Колект»; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 046, виданий 20.02.2017 року, видавник: Укрпошта; договір відступлення прав вимоги, серія та номер: 5207-5208, виданий 12.12.2011 року, видавник: Саєнко Е.В. - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області.

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання протиправним та скасування запису в державному реєстрі.

За правилами частини 1 статті 11 ЦК України, частини 1 статті 15 ЦК України, частини 1 статті 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статі 575 ЦК України та статі 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статі 589 ЦК України, частини 1 статі 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статі 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, законодавцем визначено виключні умови, при яких може бути здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 вищезазначеного Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, пункт 5 іпотечного договору від 08.01.2008 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, сторони іпотечного договору досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

При цьому, в пункті 5.2 іпотечного договору його сторонами визначено умови позасудового врегулювання, відповідно до яких, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому законом України «Про іпотеку» (п. п. 5.2.1.);

2) отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. п. 5.2.2.).

Установивши, що сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості реалізації прав іпотекодержателя за відсутності укладення між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вищевказаних позовних вимог до Державного реєстратора Махортова І.О..

Доводи апеляційної скарги про те, що іпотечний договір із відповідним застереженням є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за третьою особою є безпідставними.

Крім того, не заслуговує на увагу суду твердження апелянта про помилкове задоволення судом першої інстанції позовних вимог до Державного реєстратора Махортова І.О. з посиланням на те, що в якості правонаступника останнього, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року, залучено до участі у справі Міністерство юстиції України, оскільки, як зазначалось вище, в подальшому, а саме 24 червня 2019 року, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державного реєстратора Махортова І.О..

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не мають наслідком її задоволення.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38709558 від 13 грудня 2017 року, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Однак, дійшовши вищевказаних вірних висновків, судом першої інстанції не було враховане те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частини 2 статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), та у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку про необхідність доповнення мотивувальної частини оскаржуваного рішенн вищевказаним обгрунтуванням та шляхом доповнення резолютивної частини вказаного рішення третім абзацем наступного змісту:

«Визнати протиправним та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав № 23916150 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснений реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», Одеська область Махортовим Ігорем Олександровичем, на підставі іпотечного договору від 08 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 11».

В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року є законним та обґрунтованим.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, між тим вона підлягає частковому задоволенню, за вищенаведеного обґрунтування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами частини 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, та змінює рішення суду першої інстанції шляхом доповнення мотивувальної частини оскаржуваного рішенн вищевказаним обгрунтуванням та шляхом доповнення резолютивної частини вказаного рішення третім абзацем наступного змісту: «Визнати протиправним та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав № 23916150 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснений реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», Одеська область Махортовим Ігорем Олександровичем, на підставі іпотечного договору від 08 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 11», за вищевказаного обґрунтування.

Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Краснопивцева Олексія Костянтиновича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», -задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року після другого абзацу доповнити третім абзацем наступного змісту:

«Визнати протиправним та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав № 23916150 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснений реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», Одеська область Махортовим Ігорем Олександровичем, на підставі іпотечного договору від 08 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 11».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе