Номер провадження: 22-ц/813/3910/20
Номер справи місцевого суду: 2/1519/7751/11
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року про застосування до представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу по справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2012 року замінено ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 17 травня 2007 року в сумі 13 081,59 доларів США, що еквівалентно 104 561,15 грн. та судові витрати у вигляді державного мита у розмірі 1043 грн. та ІТЗ судового процесу в сумі 120 грн.

16.10.2014 року державний виконавець Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ ГУЮ в Одеській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі території України до виконання боржником зобов`язань за рішенням суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року подання Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ ГУЮ в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею обов`язків, які покладені на неї рішенням суду (а.с.127-128).

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року (а.с.01-06).

В обґрунтування заяви зазначала, що виконавчі документи за зведеним виконавчим провадженням, державним виконавцем були повернуті стягувачеві та в подальшому не пред`являлися стягувачем до виконання. В 2016 році нею було погашено заборгованість перед Пенсійним Фондом України у розмірі 674,16 грн. Вона не відмовляється від повного виконання рішення суду та вживає всіх необхідних заходів для його виконання. При цьому, заявник звертає увагу, що вона народилася у м.Криулень Республіки Молдова, її мати, рідні та близькі родичі проживають на території Молдови. Батько ОСОБА_3 похований у м.Криулень. Після смерті батька боржниця отримала свідоцтво про прийняття спадщини на житловий будинок та присадибну ділянку в м.Криулень Республіка Молдова. Крім того, у м.Кишинів Республіка Молдова за ОСОБА_1 зареєстроване ТОВ «ARTOLA», яке займається роздрібною торгівлею - одягом. Проте, через тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, вона втратила можливість належним чином котролювати бізнес та розпоряджатися своїм спадковим майном. Крім того, на території України, в м.Одесі, в неї є нерухомість, двокімнатна квартира, яка належить їй на праві приватної власності. У зв`язку з тим, що вона не переховується та бажає якнайшвидше виконати рішення суду, просила скасувати заборону виїзду за межі України з метою вжиття заходів щодо виконання рішенням суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 02 серпня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Малиновського районного суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.86-91).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено (а.с.119-120).

03 липня 2019 року ОСОБА_1 в-третє звернулася до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.123-128).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено (а.с.162-163).

13 серпня 2019 року ОСОБА_1 в-четверте звернулася до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.167-172).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу та стягнуто з ОСОБА_1 штраф у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 763 грн в дохід держави (а.с.210-211).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року застосовано до представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 заходи процесуального примусу. Стягнуто з ОСОБА_2 штраф у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 763 грн в дохід держави (а.с.212-213).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11 вересня 2019 року визнано дії представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 зловживанням своїми процесуальними правами. Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року про застосування до представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, останній подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вищевказану ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України заходами процесуального примусу є штраф.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у разі зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Застосовуючи до представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вже в-четверте звертаються до суду із аналогічною заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , не зазначаючи при цьому нових обставин, що обґрунтовують необхідність у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Такі дії, на думку суду, є зловживанням процесуальними правами зі сторони представника.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, усі попередні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, були залишені ухвалами Малиновського районного суду м.Одеси від 02.08.2018 року, 22.08.2018 року та 11.07.2019 року без задоволення з тих підстав, що суд не наділений повноваженнями скасовувати таке обмеження, оскільки ці повноваження належать виключно до компетенції органів ДВС, які у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду, зобов`язані скасувати вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, в тому числі і тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Проте, такі висновки в ухвалі Малиновського районного суду м.Одеси від 11.07.2019 року були помилковими, оскільки 28 серпня 2018 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким 03 липня 2018 року доповнено статтю 441 ЦПК України частиною п`ятою, відповідно до якої скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може суд за вмотивованою заявою боржника. Проте суд, в ухвалі від 11.07.2019 року на це уваги не звернув та відмовив у задоволенні заяви з тих самих підстав, що й в ухвалах від 02.08.2018 року та 22.08.2018 року. Отже, посилання суду в ухвалі від 11.07.2019 року про неможливість звернення боржника із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України безпосередньо до суду, є помилковим. За таких обставин, висновки суду в ухвалі від 11.09.2019 року щодо зловживання представником ОСОБА_1 . ОСОБА_2 своїми процесуальними правами, що виразилося у четвертому поспіль зверненні з одними і тими самими підставами скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є помилковими, оскільки заяви ОСОБА_1 від 03.07.2019 року та від 13.08.2019 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України мотивовані з урахуванням змін процесуального законодавства в частині надання боржнику права на звернення безпосередньо до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, а судом заява від 03.07.2019 року розглянута з посиланням на неспроможність звернення боржника з такою заявою безпосередньо до суду, тобто без наведення будь-яких належних обгрунтувань щодо змін до ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до ч.5-8 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Крім того, суд не врахував, і не надав оцінки, що виконавчі листи неодноразово поверталися стягувачеві в 2014 та в 2016 роках та доказів про нове відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять. Сторони виконавчого провадження, в тому числі стягувач, в судове засідання не викликалися та позиція стягувача щодо неподання ним заяви про відкриття виконавчого провадження не з'

За таких обставин, висновки суду про зловживання представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 процесуальними правами є помилковими.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу про зловживання представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 своїми процесуальними правами із застосуванням до нього заходів процесуального примусу у вигляді штрафу скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року про застосування до представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23.03.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова