П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 758/6779/17

Номер провадження 22-ц/824/9988/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ларіонової Н. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України в особі виконавчої дирекції, третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві, про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом, з урахуванням подальших уточнень, до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві про стягнення починаючи з 03 червня 2016 року середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі по день винесення відповідного рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року залишено без змін, скасовано наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 18 грудня 2014 року № 568-к; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 18 грудня 2014 року; стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 грудня 2014 року по 26 березня 2015 року включно у розмірі 28 020 грн. 07 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.

Так, у зв`язку з невиконанням вищевказаного рішення суду, ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 123 790 грн. 16 коп. та моральну шкоду у розмірі 3 500 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року вищевказане рішення в частині стягнення моральної шкоди, скасовано, в іншій частині рішення, залишено без змін.

Позивач зазначає, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року встановлено, що заробітну плату їй має сплатити Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, правонаступником якої є Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України.

Так, ВДВС Подільського РУЮ було направлено до Подільського УП ГУНП у м. Києві подання № 39/3 від 24 листопада 2016 року про притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

Позивач посилається нате, що вона неодноразово зверталася до органів ДВС, прокуратури, поліції, до уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Прем`єр-міністра України, Міністерства соціальної політики України щодо порушення її прав на працю та щодо невиконання рішення суду та просила вжити заходів.

Крім того, позивач неодноразово зверталася до керівництва Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з проханням виконати рішення суду в частині поновлення на роботі, проте вказане рішення виконано не було.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року (т. І а.с. 62-63) замінено неналежного відповідача - Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виключивши його з числа осіб, що беруть участь у справі на належного відповідача - Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року (т. І а.с. 183-189) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України в особі виконавчої дирекції, третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві, про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення даної справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана справа була розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки в матеріалах справи наявна ухвала суду про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження. Крім того, провадження по даній справі було відкрито в травні 2017 року, а оскаржуване рішення ухвалено лише 26 квітня 2019 року, а відтак, вона була розглянута за правилами загального позовного провадження.

Скаржник зазначає, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року залишено без змін, скасовано наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 18 грудня 2014 року № 568-к; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 18 грудня 2014 року; стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 грудня 2014 року по 26 березня 2015 року включно у розмірі 28 020 грн. 07 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.

Так, у зв`язку з невиконанням вищевказаного судового рішення ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 123 790 грн. 16 коп. та моральну шкоду у розмірі 3 500 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року вищевказане рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасовано, в решті рішення - залишено без змін.

Скаржник зазначає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в частині поновлення його на роботі з 18 грудня 2014 року станом на день подання апеляційної скарги виконано не було.

У вересні 2017 року відбулась реорганізація Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності правонаступником якої стала Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України.

Так, на думку скаржника під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції не взяв до уваги те, що приймала та звільняла скаржника з займаної посади Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності правонаступником якої є відповідач.

На думку скаржника, висновок суду про те, що відповідач не наділений приймати та звільняти особу, не відповідає дійсності, крім того, скаржник зазначає про те, що оскільки позивача було звільнено незаконно, поновити його на роботі повинна та особа, яка його звільнила.

Скаржник зазначає, що твердження суду про те, що її особова справа знаходиться в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві не відповідає дійсності оскільки приймав та звільняв останню з роботи відповідач, а відтак і особова справа знаходиться саме у відповідача.

Скаржник посилається на те, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року залишено без змін встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності правонаступником якої є відповідач.

На думку скаржника висновок суду першої інстанції про те, що позивач повинен був звернутись до суду у трьохмісячний строк з дня коли вона дізналась про невиконання рішення суду є помилковим, оскільки даний спір не є спором щодо поновлення на роботі, а є спором щодо стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі. Крім того, посилання суду на пропуск строку позовної давності, на думку скаржника, є хибним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

05 серпня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Відповідач зазначає, що доводи скаржника про те, що Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України є належним відповідачем у даній справі, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з останнього середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідач вважає, що доводи скаржника щодо повноважень відповідача призначати заступників начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі, зводяться до його припущень при хибному трактуванні нормативно-правових документів, що регулюють спірні правовідносини.

На думку відповідача, судом першої інстанції було правильно застосовано норми ст. 233 КЗпП України та вірно встановлено порушення позивачем строків звернення до суду.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просила її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представники: відповідача - Феклістов О. В. та третьої особи - Огіна Л. С. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи скаржника та заперечення представників відповідача та третьої особи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, до якої заявлено позов, не існує як юридична особа, а юридичною особою є сам Фонд, у зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 червня 2016 року з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року по справі № 758/549/15-ц (а.с. 09-10), яке ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2015 року (а.с. 11-14) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с. 15-16) залишено без змін, позов ОСОБА_1 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, задоволено частково, скасовано наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 18 грудня 2014 року № 568-к; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 18 грудня 2014 року; стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 грудня 2010 року по 26 березня 2015 року включно у розмірі 28 020 грн. 07 коп. та компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. В іншій частині позову, відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року по справі № 758/2720/16-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 123 790 грн. 16 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн.. У решті позовних вимог, відмовлено. Стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в дохід держави судовий збір у розмірі 1 789 грн. 10коп. (а.с. 17-19).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року, рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року в часині стягнення моральної шкоди, скасовано, в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, відмовлено. В решті рішення залишено без змін (а.с. 20-21).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 31 березня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 758/549/15-ц (а.с. 22).

24 лютого 2016 року державний виконавець ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві звернувся до начальника Подільського УП ГУНП у м. Києві з поданням про притягнення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання рішення суду за яким, остання зобов`язана поновити ОСОБА_1 на роботі з 18 грудня 2014 року (а.с. 23-24).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини з приводу невиконання рішення суду (а.с. 25, 27-29) на що отримувала відповідні листи.

В матеріалах справи міститься Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, затверджене наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 15 січня 2018 року № 12-ОД (а.с. 68-77).

Згідно довідки виданої ОСОБА_1 , загальна сума її доходу за період з 18 червня 2014 року по 18 грудня 2014 року становить 45 507 грн. 11 коп. (а.с. 146).

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, припинено, її правонаступником є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві (а.с. 88-91).

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості, і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч. 5 ст. 124 Конституції України).

Таким чином, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, а також рішення які набрали законної сили, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно, і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися.

Згідно п. 14.1.222. ПК України роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що роботодавцем ОСОБА_1 була Виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, припинено, її правонаступником є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду.

Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно п. 5.6.6. Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві, начальник управління призначає на посади та звільняє в установленому порядку з посади працівників Управління та їх відділень.

Таким чином, Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України, яка є відповідачем по даній справі, не існує як юридична особа та є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду.

Враховуючи вищенаведене, вимоги щодо виплати заробітної плати за час затримки у поновленні на роботі, в даному випадку, повинні пред`являтися саме до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві як правонаступника Виконавчої дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що визначати відповідача по справі належить до виключної компетенції позивача. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 наполягала на заявлених нею позовних вимогах саме до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, чим використала своє право на вибір відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України не є належним відповідачем по даній справі, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на те, що дана справа була розглянута судом за правилами загального позовного провадження, а не за правилами спрощеного позовного провадження, як зазначено в оскаржуваному рішенні, не впливають на висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що висновок суду про те, що відповідач не наділений повноваженнями приймати та звільняти особу з роботи, не відповідає дійсності, крім того, оскільки позивача було звільнено незаконно, поновити її на роботі повинна та особа, яка її звільнила, виходячи з наступного.

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, припинено, її правонаступником є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України, яка є відповідачем по даній справі, не існує як юридична особа та є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду.

Таким чином, саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві є правонаступником всіх прав та обов`язків Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Посилання скаржника на те, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач повинен був звернутись до суду з вказаною позовною заявою у трьохмісячний строк з дня коли він дізнався про невиконання рішення суду та посилання на пропуск строку позовної давності, є помилковими, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки, основною підставою відмови у задоволенні позовних вимог стало пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова