Номер провадження: 22-ц/813/6346/20
Номер справи місцевого суду: 500/2744/19
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних від простроченої суми та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, -

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних від простроченої суми та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29.12.2006 року він у забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №688-А, укладеного між АТ «Індустріально-Експортний Банк», який 21.03.2011 року змінив найменування на ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_1 уклав договір поруки з банком, згідно якого поручився за виконання взятих на неї зобов`язань по кредитному договору в повному обсязі. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з нього та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. 17.03.2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області виніс рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 138 178,73 грн., з яких: 135 243 грн. - прострочена заборгованість, 1115,73 грн. - прострочена комісія, судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 120 грн. 12.04.2016 року позивач виконав рішення у повному обсязі. На підставі чого, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Згідно п.2.3 договору поруки поручитель після виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору набуває всіх прав кредитора по виконаному ним зобов`язанню - кредитному договору від 29.12.2006 року №688-А. 16.05.2016 року позивачем на бік відповідачки була відправлена вимога про погашення нею заборгованості в порядку регресу. 16.02.2019 року позивачем на адресу відповідачки було повторно відправлено вимогу про погашення останньою заборгованості в порядку регресу, але відповідачка відмовилася отримати листа, та по теперішній час не здійснила погашення боргу. 13.03.2019 року позивачем на адресу відповідачки втретє відправлена вимога, але відповідачка відмовилася отримати відправлення. Відповідачка порушила грошове зобов`язання, тому зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду на зазначене, ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 138 178,73 грн., інфляційні нарахування у сумі 49 200,71 грн., 3% річних від простроченої суми - 11 334,44 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань - 5 792,15 грн., які розраховані станом на 18.03.2019 року, всього 204 506,03 грн (а.с 1-26).

07 лютого 2020 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (головуючий суддя Пащенко Т.П.) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних від простроченої суми та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі 138178,73 (сто тридцять вісім тисяч сто сімдесят вісім гривень 73 копійки) грн., інфляційні нарахування у сумі 49200,71 (сорок дев`ять тисяч двісті гривень 71 копійка), три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 11334,44 (одинадцять тисяч триста тридцять чотири гривні 44 копійки), пеню у сумі 3346,58 (три тисячі триста сорок шість гривень 58 копійок) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , судовий збір у розмірі 2020,60 (дві тисячі двадцять гривень 60 копійок) грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с 93-96).

18 березня 2020 року канцелярією Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області зареєстровано апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення від 07 лютого 2020 року. Апелянт з вказаним рішенням не погоджується, вважає, що суд першої інстанції постановив його з порушенням норм матеріального права, за умови неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи і необґрунтованого визнання обставин, в якості поважних причин пропущення строку позовної давності. Апелянт пояснює, що основне зобов`язання було виконано 08 квітня 2016 року, у зв`язку з цим перебіг строку позовної давності має рахуватися саме з цього дня. Та саме з цього дня відраховується трирічний термін звернення з регресною вимогою. Апелянт також не згоден з тим, що сторона позивача клопотання про поновлення строку позовної давності в процесі не подавала, є підстави вважати, що суд першої інстанції не міг за власною ініціативою застосувати норми ст. 267 ЦКУ. Крім того, поновлення пропущеного строку звернувся до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення бути достатньо виправданим та обґрунтованим. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин. Оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, будь які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстави для поновлення строку. Також, апелянт вказує на те, що ОСОБА_3 було достеменно відомо, що торги відбулися 25 березня 2016 року, право власності згідно даних реєстру за ним було припинено 04 березня 2019 року. Крім того, в жодному в жодному нормативному акті не передбачений обов`язок державного виконавця повідомляти про надходження коштів боржника. Апелянт просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (а.с.98-112).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

06 червня 2020 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач зазначає, що посилання скаржника на те, що початок перебігу строку позовної давності відбувся 08.04.2016 року (в день фактичної сплати переможцем торгів вартості придбаного майна, коли, на думку скаржника було виконано основне зобов`язання) є необґрунтованими, оскільки зазначена сплата стосується відносин між переможцем торгів та ВДВС Ізмаїльського МРУЮ та ДП «СЕТАМ»; переможець торгів не є боржником по відношенню до кредитора, тому дата сплати вартості придбаного майна не впливає на стосунки між кредитором та боржником. Датою ж початку перебігу строку позовної давності, на думу позивача, є 12.04.2016 року, коли постановою головного державного виконавця ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управляння юстиції Одеської області було закінчено виконавче провадження. Окрім цього представник позивач зазначає, що судом першої інстанції було поновлено строк позовної давності правомірно, оскільки позивач не міг знати точної дати сплати переможцем торгів повної вартості придбаного майна до ознайомлення з постановою головного державного виконавця ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управляння юстиції Одеської області від 12.04.02016 року. Окрім цього представник позивача просить стягнути з скаржника понесені позивачем судові витрати у суді апеляційної інстанції у розмірі 16800 грн.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції поновив строк позовної давності та виходив з того, що на підставі Кредитного договору №688-А від 29.12.2006 року та Договору поруки від 29.12.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були солідарними боржниками перед ПАТ «Індустріально-Експортний Банк» щодо виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за Кредитним договором №688-А від 29.12.2006 року. Оскільки ОСОБА_3 повністю виконав кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, то на підставі положень ст.ст. 544, 556 ЦК України до нього перейшло право регресної вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 138 178,73 грн., позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідачки інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних від простроченої суми також підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та похідними від вимог про стягнення заборгованості. Однак, враховуючи строки позовної давності (1 рік) до вимог щодо стягнення пені, позовних вимог в цій частині та стягнення пені суд першої інстанції задовольнив частково, у розмірі 3346,58 грн.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу та змінюючи оскаржуване рішення в частині мотивування вважає за необхідне зазначити наступне.

29.12.2006 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк» та ОСОБА_1 був укладено кредитний договір №688-А на підставі якого ОСОБА_1 отримано суму 30 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,5% річних строком до 28.12.2012 року. Відповідно до умов договору відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строках та на умовах, що передбачені договором (а.с.6-8).

29.12.2006 року був укладений договір поруки між АТ «Індустріально-Експортний Банк» та ОСОБА_3 , згідно якого він поручився за виконання ОСОБА_1 взятих на неї зобов`язань в повному обсязі. Згідно п.2.2 договору поруки поручитель після виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору набуває всіх прав кредитора по виконаному ним зобов`язанню - кредитному договору від 29.12.2006 року №688-А. (а.с.9-10)

21.03.2011 року ПАТ «Індустріально-Експортний Банк» змінив найменування на ПАТ «Креді Агріколь Банк» згідно п.1.2 Статуту ПАТ «Креді Агріколь Банк» є повним правонаступником ПАТ «Індустріально-Експортний Банк», що підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2015 року (а.с. 11).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

17.03.2015 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 136 358,73 грн., судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 120 грн. (а.с.11-12). Рішення набрало чинності 06.05.2015 року.

З метою виконання виконавчого провадження №47901595 від 15.06.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце мешкання: АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» борг в розмірі 138178,73 грн., відділом ДВС було накладено арешт на майно, яке належить боржнику на підставі договору купівлі - продажу ВСЕ № 919136, 05.11.2005 року, приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г., реєстр №2099, зареєстрованого Комунальним Підприємством «Ізмаїльське МБТІ» 05.07.2007 року, реєстраційний номер майна 11795973: 1/2 частин квартири АДРЕСА_2 і складається із літ. «А» - квартира, загальною площею 70,7 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м., реєстраційний номер 11795973.

З 23.03.2016 року по 25.03.2016 року Державним підприємством «СЕТАМ» (податковий номер 39958500, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 73) на веб-сайті електронних торгів (https://setam.net.ua) були проведені торги з реалізації арештованого нерухомого майна, переможцем електронних торгів став ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , відповідно до протоколу №149885 ОСОБА_5 було сплачено 7 730 грн гарантійного внеску та до 08.04.2020 року необхідно було перерахувати на рахунок ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції 146 870 грн. (а.с. 65).

Станом на 08.04.2016 року ОСОБА_5 на депозитний рахунок ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції було перераховано 146870 грн. Надходження коштів на відповідний рахунок виконавчої служби саме по собі, ніяким чином на правовідносини між кредитором і боржником не вплинуло. Станом на 08.04.2016 року виконавче провадження №47901595 від 15.06.2015 року було відкрито, а зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» не виконане.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управляння юстиції Одеської області №47901595 від 12.04.2016 року у зв`язку із стягненням боргу в розмірі 138 178,73 грн (136 358,73 грн + 1700 грн + 120 грн) закінчено виконавче провадження (а.с.13). З інформаційної довідки про виконавче провадження вбачається, що саме з 12.04.2016 року, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» відбулось фактичне повне виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене суду першої інстанції дійшов помилкового висновку, що право вимоги до боржника у позивача виникло 08.04.2016 року, а не 12.04.2016 року. Відповідно посилання суду першої інстанції та скаржника на пропуск позивачем строку позовної давності є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про стягнення з скаржника судових витрат у розмірі 16 800 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до відзиву на апеляційну скаргу додано копію договору №63 про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року, довідку про отримання гонорару у розмірі 16 800 грн., видану ОСОБА_4 від 05.05.2020 року та акт надання правової допомоги від 05.05.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з акту надання правової допомоги від 05.05.2020 року ОСОБА_3 було сплачено 16 800 грн. за надану йому правову допомогу, з яких - 5 600 грн за представництво його інтересів у Одеському апеляційному суді, проте провадження було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Таким чином участь представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 обмежувалась лише підготовкою та написанням відзиву на апеляційну скаргу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Вказана позиція висловлена ВС КГС в справі № 905/1795/18, постанова від 24.10.2019 року.

Враховуючи вище наведене, категорію, обставини та складність справи, доведений та обґрунтований обсяг роботи, виконаний адвокатом, розмір судового збору та грошових коштів, сплачених позивачем за направлення матеріалів по справі сторонам, зважаючи на те, що розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, керуючись встановленим законом правилом співмірності при визначенні відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, апеляційний суд дійшов до висновку про зменшення розміру судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 до 6000 грн.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги повністю не спростовують висновків суду першої інстанції, однак апеляційним судом встановлена невідповідність окремих висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також мало невірне застосування норм процесуального права, оскільки позивачем строк позовної давності пропущено не було, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржуване рішення суду в частині мотивування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року 2020 року - змінити в частині мотивування.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_3 », на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_1 », судові витрати у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

29.09.2020 року м. Одеса