Справа № 930/579/20
Провадження №2/930/474/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

06.03.2020 року м. Немирів

Суддя Немирівського районного суду Вінницької області Царапора О.П. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Немирівський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Центрально Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Немирівський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Центрально Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Справа позовного провадження характеризується наявністю двох сторін з протилежними інтересами і спірністю їх майнових та особистих немайнових правовідносин, які передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в порядку позовного провадження є наявність спірних правовідносин та необхідність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, здійснення, яких є неможливим без судового втручання.

Відповідачами в позові зазначено ОСОБА_2 та відповідач 2 ОСОБА_4 , однак зі змісту позову вбачається, що доказів на підтвердження зазначених обставин в порушення п.5 ст.177 ЦПК України позивачем не надано, а саме: відсутні посилання на докази, які підтверджують наявність спору саме між сторонами в частині оспорювання батьківства, оскільки при матеріалах позову наявна заява від ОСОБА_3 , який у своїй заяві стверджує, що в момент реєстрації народження дитини він достовірно знав, що запис про батька ОСОБА_2 є невірним,оскільки він не є його батьком,крім того при матеріалах справи наявна заява відповідача ОСОБА_2 , який у своїй заяві позовні вимоги визнає та стверджує, що він не є батьком дитини, хоч за документами перебував у шлюбі з позивачкою, а тому позивачем не обґрунтовано у чому виник спір між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить оспорити батьківство посилаючись на те, що підтверджуючими обставинами, що слугують доказом що дитина не є дитиною відповідача підтверджується заявою самого відповідача 2 ОСОБА_3 , яка долучена до матеріалів справи. Як зазначає позивач, вона припинила проживати із відповідачем ОСОБА_2 до отримання рішення Немирівського районного суду від 05.08.2019 року про розірвання шлюбу, а з 2018 року почала проживати із ОСОБА_3 однією сім`єю, і у період спільного проживання із відповідачем 2 ОСОБА_3 у неї народився син ОСОБА_5 , тобто у період спільного проживання.

Частиною 2 статті 128 СК України визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Звертається увага позивача, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновків судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, які суд оцінює зурахуванням положень ст. 212 ЦПК України.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі 543/738/16-ц (провадження 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі 641/9147/15-ц (провадження 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі 225/6301/15-ц (провадження 61-30047св18). Однак, таких доказів позивачем до матеріалів позову не долучено.

Окрім того, за змістом ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. А згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Окрім того, документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Оригінал такої квитанції додається до всіх позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, інших судових документів, що направляються до судової інстанції.

Дублікат квитанції про сплату судового збору, не є оригіналом документу підтверджуючим сплату судового збору.

Також, відповідно до п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Однак, позивачем в якості документа на підтвердження доплати судового збору надано до суду саме дублікат квитанції, що в свою чергу не є належним документом на підтвердження сплати судового збору та не свідчить про єдине його використання.

У графі призначення платежу зазначено, що судовий збір сплачено відповідачем ОСОБА_3 у зв`язку з поданям позовної заяви за позовом відповідача ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_6 , тобто за іншим позовом та не індефіковано до кого поданий позов, а платником у квитанції зазначений відповідач а не позивач. Тому позивачу необхідно уснути даний недолік.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Разом з тим позивачем не вказано, чи всі докази ним подано до суду.

Згідно ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

При цьому, згідно ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений п.п. 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року № 55. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом"; назви посади; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Однак, всупереч вимог ст.ст. 95, 177 ЦПК України копії документів, додані до позову документи не всі засвідчені належним чином, визначеним законом (відсутні назва посади, ініціали, прізвище особи яка засвідчила документ, дата засвідчення копії документа).

Окрім того позивачем не було зазначено: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно пунктів 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, однак позивачем зазначено , що вона понесла судові витрати в сумі 840,80 гривень

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, що позивачем до позовної заяви взагалі не додано розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. А тому позивачу необхідно подати до суду розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

До позовної заяви також долучено у додатках лише два примірники позову та документи у неналежній кількості, для інших учасників справи відповідно до їх кількості.

Окрім того, заява подана та підписана ОСОБА_1 та не датована, що суперчить вимогам статті 175 ЦПК України.

Оскільки, без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При таких обставинах, відповідно до вимог ст.185 ЦПК України, позов підлягає залишенню без руху з зазначенням недоліків заяви та наданням строку для усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.95, 175, 177 185 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Немирівський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Центрально Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства, - залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків тривалістю п`ять днів зі дня отримання копії ухвали.:

Копію ухвали направити позивачу для відома та виконання.

Повідомити позивача про необхідність виправити вказані недоліки в строк, з дня отримання позивачем ухвали, не більше п`яти днів, відповідно до ч.2 ст.185 ЦПК України, інакше позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.П. Царапора