КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Зінченко О.М.
Єдиний унікальний номер справи № 372/1661/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6104/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 лютого 20120 року у справі за позовом Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації права власності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У травні 2019 року Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Свої вимоги обґрунтовував тим , що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 1674 від 29 жовтня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,8043 га на території Української міської ради Обухівського району Київської області. Цим же розпорядженням передано земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_1 , надано ТОВ «Кадастр ГЕО» дозвіл на встановлення межі земельної ділянки та зони обмежень в натурі та виготовлення державного акту на право власності на земельні ділянки.

Земельна ділянка площею 0,8043 га була зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) лише 18 квітня 2018 року . Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :04:056:0050. Відповідно до листа Відділу в Обухівському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області № 10-12124/0/1-18 від 22 листопада 2018 року в архіві Відділу відсутня, не обліковується та на зберігання не надходила документація із землеустрою та документи що посвідчують право власності на вищевказану земельну ділянку.

Як зазначає позивач , земельна ділянка відведена у приватну власність ОСОБА_1 в порушення вимог земельного законодавства, враховуючи ,що земельна ділянка передана у приватну власність за рахунок земель загального користування, а відтак просив суд визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 1674 від 29 жовтня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Української міської ради Обухівського району», скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:056:0050 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 231). Стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області сплачений при зверненні до суду судовий збір.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року відкрито підготовче провадження по справі за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У відзиві на позовну заяву , представник ОСОБА_1 - адвокат Горовий О.В. , зазначив , що проти позову заперечує. При цьому зазначив , що позивач не надав суду жодного доказу що земельну ділянку відповідачу було передано із земель загального користування садівницького товариства « Луговий» ( проїзд) , а тому таке твердження позивача є безпідставним. Крім того на думку відповідача позивач пропустив строк позовної давності , і просив його застосувати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року задоволено позов.

Визнано недійсним розпорядження Обухівської РДА № 1674 від 29 жовтня 2008 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Української міської ради Обухівського району»

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексовий номер 41801888 від 26 червня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8043 га з кадастровим номером :04:056:0050,що розташована в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області сплачений судовий збір в сумі 3842 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просив скасувати рішення з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову . В апеляційній скарзі зазначав,що суд першої інстанції не взяв до уваги, що надана йому у власність земельна ділянка ніколи не була землею загального користування ( проїздом ) , і жодного доказу на підтвердження вказаного твердження позивач суду не надав . Крім того , позивач пропустив строк позовної давності , і прийняв рішення відносно особи , яка не була залучена до участі у справі - державний реєстратор, а відтак висновки суду є безпідставними .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України апелянт та інші особи, які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 09 липня 2020 року, 13 серпня 2020 року , 24 вересня 2020 року, за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Представник позивача та представник відповідача ОСОБА_1 приймали участь у розгляді справи апеляційним судом.

Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження, причини неявки в судове засідання від осіб, які приймають участь у справі до апеляційного суду не надходило, а тому вважати причини неявки осіб , які приймають участь у справі до суду поважними, відсутні.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги, виходив із того, що земельна ділянка ОСОБА_1 була передана з порушенням вимог законодавства, і в силу вільного доступу до Публічної кадастрової карти відповідач міг знати ,що земельна ділянка передана за рахунок земель загального користування, що є порушенням права держави. Позов прокурора не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, визначених ст.1 Першого протоколу, поданий з дотриманням строків позовної давності .

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи .

Як зазначив прокурор у позовній заяві , виключність підстав звернення з позовом у цій справі зумовлена потребою захистити інтереси держави , оскільки внаслідок прийняття Обухівською районною державною адміністрацією оспорюваного розпорядження та реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, порушено конституційний принцип законності набуття і реалізації права власності на землю в поєднання з додержанням засад правового порядку в Україні , відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб ,що передбачені Конституцією та законами України. При цьому зазначав , що позовна заява про витребування земель водного фонду із приватної власності, безумовно становить суспільний інтерес( т.1 а.с. 10) . Крім того , позов подано в інтересах держави в особі органів державної влади, уповноважених здійснювати функції , однак у Держгеокадастру відсутні повноваження щодо звернення до суду із відповідними позовом .

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються (постанова КГС від 18 серпня 2020 року справа № 914/1844/18).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18). Така правова позиція висловлена у постанові КГС від 18 серпня 2020 року (справа № 914/1844/18).

Як видно із матеріалів справи , розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 1674 від 29 жовтня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,8043 га на території Української міської ради Обухівського району Київської області. Цим же розпорядженням передано земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_1 , надано ТОВ «Кадастр ГЕО» дозвіл на встановлення межі земельної ділянки та зони обмежень в натурі та виготовити державний акт на право власності на земельні ділянки.( т.1 а.с.17)

Земельна ділянка площею 0,8043 га була зареєстрована 18 квітня 2018 року в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :04:056:0050.( т.1 а.с. 37-38) .

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 1035 від 14 листопада 2006 року передано безкоштовно у приватну власність громадян земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва в межах СТ «Луговий», тому звертаючись з позовом в інтересах держави , прокурор не обґрунтував належним чином підстав звернення щодо порушеного права держави щодо користування земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні садівницького товариства « Луговий».

Будь-яких доказів, що вказана земельна ділянка надана за рахунок земель загального користування (проїзду) позивач суду не надав, оскільки оспорюване позивачем розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 1674 від 29 жовтня 2008 року таких даних не містить ( т.1 а.с. 17).

За таких обставин не може погодитися з висновком суду про порушенням права держави . В даному випадку, якщо садівницьке товариство , або інші особи, вважають що приватизацією земельної ділянки порушено їх право на користування земельною ділянкою (проїзд) або інше право, то вони не позбавлені можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права .

Встановлені обставини свідчать про наявність приватних інтересів , а не державних , чи порушення такого права .

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів , що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності є безпідставними, з огляду на дату реєстрації права власності на земельну ділянку відповідачем, і коли про це стало відомо позивачу .

Враховуючи, що позивачем не доведено необхідність звернення до суду в інтересах держави за відсутності порушеного права держави, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 лютого 20120 року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений 29 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді