ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/106/20
Провадження № 22-ц/4820/1369/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №677/106/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2020 року (повне судове рішення складено 30 червня 2020 року, суддя Вознюк Р.В.) у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом МТСБУ вказувало, що 29.06.2018 року о 16 год. 40 хв. на автодорозі Н-22 102 км. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Renault Megane Scenic» д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Audi A6», р.н. НОМЕР_2 , що рухався попереду, в результаті чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження і постановою Красилівського районного суду від 09 серпня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що ним було здійснено виплату відшкодування у розмірі 30978,31 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілій особі ОСОБА_2 , право на отримання якої визначена довіреністю №G 324/07/19 від 12.03.2019 року що вчинена винною особою, яка не застрахувала свою цивільно правову відповідальність. Крім того, для оцінки шкоди та визначення розміру матеріального збитку позивачем було залучено аварійного комісара і понесено додаткові витрати на оплату його послуг в розмірі 1338 грн. У зв`язку із проведенням виплат позивач вважає, що у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 , проте останній в добровільному порядку витрати не відшкодовує. Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 30978,31 грн. регламентної виплати МТСБУ, 1338 грн. оплати послуг аварійного комісара, 3687,30 грн. витрати, що поніс та очкує понести позивач у зв`язку із розглядом справи, 1921 грн. судового збору, а всього 37924,61 грн.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2020 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти в сумі 32316, 31 грн., судові витрати в сумі 5608,30 грн., а всього 37924,61 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що наявність у водія, який здійснював керування транспортним засобом з іноземною реєстрацією під час події ДТП, свідоцтва про держреєстрацію цього транспортного засобу не є підтвердженням того, що транспортний засіб з іноземною реєстрацією перебуває на території України на законних підставах та підтвердженням того, що ця особа володіє ним на законних підставах, а додані до позовної заяви документи не є доказами, які підтверджують законність перебування автомобіля AUDI A6 з номерним знаком НОМЕР_3 на території України на момент ДТП та законність володіння цим транспортним засобом ОСОБА_2 . Апелянт вважає, що оскільки позивачем не доведено факту законного перебування вищевказаного автомобіля на території України, тому наявність вини відповідача у заподіянні шкоди цьому автомобілю не доведено і відповідно відсутні правові підстави для задоволення позову. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що МТСБУ безпідставно здійснило страхову виплату в сумі 30978,31 грн., оскільки ОСОБА_2 було надано до МТСБУ неправдиві відомості про страховий випадок. Разом з тим, апелянт вважає, що суд безпідставно стягнув з нього на користь позивача витрати на правничу допомогу та витрати по оплаті послуг аварійного комісара. Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно відкрив провадження у справі, оскільки позовну заяву підписано особою, яка не мала права її підписувати, а копія довіреності, що долучена до позовної заяви, не є документом, яким можуть бути підтвердженні повноваження представника позивача, адже копія довіреності не засвідчена у визначеному законом порядку. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник МТСБУ погоджується із рішенням суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Так, позивач вважає, що ним при поданні позову в повній мірі було доведено наявність протиправної поведінки, збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, а також вину апелянта, адже останній в апеляційній скарзі не заперечував, що порушив Правила Дорожнього Руху. Представник МТСБУ вказує, що позивач мав правові підстави здійснювати страхове відшкодування за настання страхового випадку за участі забезпеченого транспортного засобу з однієї сторони та незабезпеченого транспортного засобу з іншої сторони, що передбачено пп. «а» п.41.1 ст. 41 Закону №1961-IV. Позивач зазначає, що витрати на оплату праці аварійного комісара були вимушено здійснені задля відновлення порушеного права, в контексті ст. 22 ЦК України та підлягає відшкодування із заподіювача шкоди на підставі ч. 2 ст. 1192 ЦК України. Крім того, позивач вказує, що довіреність, яка була додана до позовної заяви, видана адвокату Бондарю В.Б. на виконання Договору про надання послуг у сфері права №4.1/16-05-09/17 від 16.05.2017 року, Контрактів про надання правової допомоги №54 від 09.11.2011 року та №82 від 31.01.2013 року, укладених між МТСБУ та адвокатом Бондарем В.Б., про те, що він є представником МТСБУ, який має повноваження представляти інтереси МТСБУ, у тому числі в судових органах.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

В силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній ті додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача витрат з оплати правничої допомоги та судового збору судове рішення в цих частинах підлягає до скасування.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції виходив із того, що постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що 29.06.2018 року о 16 год. 40 хв. на автодорозі Н-22 (Устилич-Луцьк-Рівне) 102 км., він, керуючи автомобілем «RENAULT MEGANE SCENIC», державний номерний знак НОМЕР_1 не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Audi A6», НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив п.п.2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР України (а.с. 22).

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що в результаті зазначеного ДТП пошкоджено автомобіль «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є застрахованим у ПАТ «Київський страховий дім» з страховою сумою за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн. з строком дії з 17.11.2017 року до 15.11.2018 року, володільцем якого є ОСОБА_2

29 червня 2018 року ОСОБА_2 було направлено на адресу МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 27 червня 2018 року о 16 год. 30 хв. в с. Піддубці.

13.07.2018 року експертом (оцінювачем) ОСОБА_3 був проведений технічний огляд КТЗ, про що складений відповідний протокол.

Відповідно до звіту ТОВ «СОС Сервіс Україна» №SOS-852 від 20 липня 2018 року вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 43438, 31 грн.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 подано до МТСБУ заяву про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 27.06.2018 року в с. Піддубці за участю транспортного засобу «Audi A6» з номерним знаком НОМЕР_2 та транспортного засобу «RENAULT MEGANE SCENIC» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Згідно розрахунку вартості КТЗ марки «Audi A6» з номерним знаком НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, складеного начальником відділу експертиз В. Царюк від 01 квітня 2019 року, розмір регламентної виплати становить 30978,31 грн.

06 вересня 2018 року «МТСБУ» оплатило послуги аваркома (експерта) по справі №51022 та 05 квітня 2019 року «МТСБУ» сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування (регламентну виплату) по справі №51022 в розмірі 30978,31 грн.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою №067171 про дорожньо-транспортну пригоду від 27.06.2018 року, повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 29.06.2018 року, протоколом технічного огляду КТЗ від 13.07.2018 року, заявою ОСОБА_2 від 16.10.2018 року, Звітом № SOS-852, розрахунком вартості КТЗ марки «Audi A6» з номерним знаком НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, Довідкою №1 від 02.04.2019 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, Наказом МТСБУ №3326 від 04.04.2019 року, платіжним дорученням №993021 від 06.09.2018 року та рахунком на оплату №2080 від 17.08.2018 р., платіжним дорученням №936946 від 05.04.2019 року, полісом ПАТ «Київський страховий дім» №АМ/2219533 від 15.11.2017 року, засвідченою копією з копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 (а.с. 8 -17, 20, 21 (зворот), 23, 25 26, 28-29).

Звертаючись до суду з позовом МТСБУ посилалося на те, що згідно із п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Оцінивши надані учасниками справи докази, суд першої інстанції виходив з доведеності тих обставин, що з відповідача, як з водія транспортного засобу, який спричинив ДТП та цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, підлягає до стягнення на користь МТСБУ сума витрат, пов`язаних з виплатою позивачем на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 30978,31 грн.; витрат, пов`язаних з оплатою послуг аварійного комісара у розмірі 1333 грн., 3687,30 грн. витрат з оплати правової допомоги та 1921 грн. судового збору.

Дійшовши зазначеного висновку про підставність та доведеність стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача витрат, сплачених позивачем як страхове відшкодування і витрат на оплату послуг аварійного комісара суд обґрунтовано послався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).

Згідно з підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме безпідставне відкриття провадження у справі, оскільки позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже в матеріалах справи (а.с.5) наявна копія довіреності №6-03/27 від 26.12.2018 року, що була чинна на час подачі позову 28.12.2019 року (а.с.30), відповідно до якої адвокат Бондар В.В. на виконання Договору про надання послуг у сфері права №4.1/16-05-09/17 від 16.05.2017 року, Контрактів про надання правової допомоги №54 від 09.11.2011 року та №82 від 31.01.2013 року, укладених між МТСБУ та адвокатом Бондарем В.В. є представником МТСБУ, який має повноваження представляти інтереси МТСБУ у судових, слідчих, правоохоронних органах, органах державної казначейської служби та перед приватними виконавцями і має право підписувати та подавати позовні заяви.

А посилання в апеляційній скарзі, що ця копія довіреності не є документом, яким може бути підтверджено повноваження представника, оскільки не засвідчена у визначеному законом порядку є голослівними, оскільки відповідно п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат має право посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів. Зазначена копія довіреності посвідчена адвокатом Бондарем В.В. 28.12.2019 року (а.с.5).

І правова позиція, що викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2019 року по справі №160/7887/18 не може бути застосована у цій справі, адже обставини у цих справах не є подібними.

Також, судова колегія вважає, що не обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про порушення судом ч. 4 ст. 265 ЦПК України, виходячи із наступного.

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом зазначено докази, що надавалися учасниками справи, їх оцінка, зазначено норми права, які застосував суд і мотиви їх застосування.

Разом з тим, не зазначення в мотивувальній частині оскаржуваного рішення норм права, на які послався у відзиві на позов ОСОБА_1 , які суд не застосував та мотиви їх незастосування не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та не призвело до невірного вирішення справи.

Посилання апелянта на не застосування судом правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.07.2018 року по справі №910/2041/16 є безпідставними, адже у справі №910/2041/16 встановлено, що копія постанови Центрального районного суду м. Сімферополя від 17.12.2013 №124/10495/13-п про визнання винним ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не є належним та допустимим доказом, оскільки відсутній оригінал даної постанови, а також дана постанова відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а по цій справі учасниками справи не ставиться під сумнів постанова Красилівського районного суду від 09.08.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при постановленні судового рішення, а саме безпідставність висновку суду про наявність та доведеність усіх елементів складу цивільного правопорушення, обов`язкова наявність яких є підставою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, судова колегія виходить з наступного.

Визначаючи наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності протиправної поведінки та вини ОСОБА_1 у ДТП, яка мала місце 29.06.2018 року; наявності шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_1 і завданою шкодою, що підтверджується постановою Красилівського районного суду від 09 серпня 2018 року, Звітом № SOS-852, розрахунком вартості КТЗ марки «Audi A6» з номерним знаком НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, Довідкою №1 від 02.04.2019 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, Наказом МТСБУ №3326 від 04.04.2019 року.

Разом з тим, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди в деліктних зобов`язаннях, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутності своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили.

Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №686/10520/15, від 08.05.2018 про справі №922/2026/17 від 21.09.2018 року по справі №910/19960/15.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності його вини у вчиненні ДТП, в результаті якої спричинено майнову шкоду потерпілому.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не з`ясовано та не перевірено законність перебування автомобіля «Audi A6» номерний знак НОМЕР_2 на території України та законність володіння цим автомобілем ОСОБА_2 , судова колегія виходить з наступного.

Встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 керував автомобілем Audi A6 номерний знак НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу з ідентифікаційним номером НОМЕР_5 від 29.08.2017 року (а.с. 20) та відповідно до довіреності від 29.08.2017 року, термін дії якої 5 років, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 керувати та розпоряджатися автомобілем «Audi A6», державний номер НОМЕР_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , належному ОСОБА_6 на основі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , виданого 29.08.2017 року ДП «Регітра»; піклуватися про технічний стан, бути представником в дорожній поліції, на митниці і в страхових компаніях, з правом на страхування автомобіля, з правом укладати з ними договори страхування, змінювати умови договорів, розривати їх; з правом брати участь в встановленні розміру збитків і умов їх компенсації, також отриманні страхових виплат в разі страхової дорожньо-транспортної пригоди; з правом на передоручення третім особам, зняття з обліку і ДП «Регітра» і отримання транзитних номерів, з право виїзду за кордон (а.с.85).

З огляду на вищенаведене правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 на час ДТП є володільцем автомобіля Audi A6 державний номер НОМЕР_6 та має право на звернення до МТСБУ з приводу відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням в результаті ДТП автомобіля володільцем іншого транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно правову відповідальність.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року по справі №6-1365цс17.

Щодо аргументів апелянта про не з`ясування судом законності перебування автомобіля «Audi A6» номерний знак НОМЕР_2 на території України на час ДТП, судова колегія виходить з наступного.

Встановлено, що у відзиві на позов ОСОБА_1 посилався на те, що на момент події ДТП законність перебування зазначеного автомобіля на території України у справі №677/1009/18 не досліджувалася і не встановлювалася, а позивачем не надано доказів саме для встановлення зазначених обставин.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 ставив під сумнів факт законного перебування автомобіля «Audi A6» номерний знак НОМЕР_2 на території України на час ДТП та посилався на ст. ст. 95, 380, 469 Митного Кодексу України, однак належних, достовірних та достатніх доказів і будь яких клопотань щодо з`ясування зазначених обставин справи не надавав та не заявляв, бажання на участь в судовому засіданні не виявив, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.47), розпорядившись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. А в силу вимог ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

І саме по собі посилання на положення ст. ст. 95, 380, 469 Митного Кодексу України та на інформацію з Реєстру транспортних засобів Литовської Республіки, держателем якого є ДП «REGITRA» не є належними та достатніми доказами на підтвердження факту незаконного перебування «Audi A6» номерний знак НОМЕР_2 на території України саме на час ДТП.

Посилання в апеляційній скарзі щодо безпідставного здійснення МТСБУ страхової виплати в сумі 30978,31 грн., оскільки заява ОСОБА_2 від 16.10.2018 року містила неправдиві відомості, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування останньому суд оцінює критично, адже невірне зазначення прізвища особи водія ТЗ RENAULT MEGANE SCENIC», державний номерний знак НОМЕР_1 у заяві від 16.10.2018 року не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аргументи апеляційної скарги про безпідставність позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на послуги аварійного комісара є недоведеними.

Так, згідно з пунктом 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ.

Згідно з пунктом 41.4. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до Акту надання послуг № 2080 від 17.08.2018 року та рахунку на оплату №2080 від 17.08.2018 року МТСБУ 06 вересня 2018 року перерахувало 1338,00 грн. ТОВ «СОС СЕРВІС Україна» за оплату послуг аварійного комісара, наданих згідно з умовами договору №2015/0002 від 10.12.2015 року, що укладений між МТСБУ та ТОВ «СОС СЕРВІС Україна» (а.с. 25-26, 26 зворот).

Разом з тим, заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто із ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з доведеності понесення стороною таких витрат і з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також детального розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача до позовної заяви додано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, понесених і які очікується понести в зв`язку з розглядом справи, що включає: отримання та вивчення матеріалів справи (пов`язане з необхідність виїзду у відрядження в м. Київ) на що витрачено 24 год. і вартість таких робіт 1200 грн.; підготовка позовної заяви, витрачено часу 2 год., вартість робіт 768,40 грн.; підготовка та формування пакету подання позову до суду (із врахуванням додаткових витрат, пов`язаних з виготовленням додатків та розглядом справи), витрачено часу 3 год., вартість робіт 1728,90 грн. (а.с. 6).

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Натомість, в даному випадку, витрати позивача на оплату правничої допомоги не підтверджені будь-якими фінансовими документами і в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували фактичне здійснення таких витрат позивачем.

З огляду на вищенаведене, у суду першої інстанції не було законних підстав для стягнення із ОСОБА_1 3687,30 грн. витрат на професійну правничу допомогу. А тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення про відмову у стягненні зазначених витрат.

Також, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення із відповідача судових витрат в розмірі 1921 грн. також підлягає до скасування, адже відповідач з 06.10.2016 року є особою з інвалідністю 2 групи та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1921 грн. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2020 року в частині розподілу судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України (Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02002; ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати в розмірі 1921 грн.

В решті рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 01 жовтня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай