КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 369/1802/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9078/2020Головуючий у суді першої інстанції - Дубас Т.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., С.В. Лівінський.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, визнання дій неправомірними та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_4 . Вона є спадкоємицею після смерті матері.

04.08.2016 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину усього майна, яке залишилося після її матері, оскільки являється спадкоємицею першої черги.

Спадщину, що залишилися після смерті її матері, в установлений законом строк вона прийняла, шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори Києво-Святошинського району.

Факт прийняття нею спадщини був встановлений рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 21.10.2016 у справі № 369/7312/16- ц.

У лютому 2017 позивач повторно звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй знову було відмовлено у видачі свідоцтва на 1/2 частину спадкового майна.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2018 у справі № 369/2963/17 було визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2018 рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2018 у справі № 369/2963/17 було залишено без змін.

30.11.2018 ОСОБА_1 було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вищевказане рішення, реєстраційний № 224.

Також після смерті її матері, ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0937 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належну померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 035503, виданого згідно з рішенням виконкому Боярської міської ради народних депутатів від 22.10.2001 №372/1.

У зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спірне майно, тому виникла ситуація, яка унеможливлює отримання свідоцтва на право на спадщину, і вона змушена звернутися до суду з даним позовом (т. 1 а.с. 2-4).

У травні 2019 року ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок, визнання дій неправомірними та скасування рішення державного реєстратора. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31.10.2018 державним реєстратором Київської обласної філії КП «Реєстрація бізнесу» Гуцуляк Т.В. було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №43817310 від 01.11.2018, номер запису про право власності 28703783 згідно з яким за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 94 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м., який було побудовано за кошти ОСОБА_2 і останній в ньому проживає.

За тією ж адресою розташований ще один житловий будинок загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 49,1 кв.м., який до 21.12.2018 було зареєстровано за його покійною матір`ю ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 30.12.1988, а право власності було зареєстровано Києво-Святошинським БТІ 03.01.1989 до введення електронної системи реєстрації права власності.

Щодо житлового будинку зальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 49,1 кв.м., існує судовий спір між спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 між його дочкою ОСОБА_3 та його сестрою ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2018 у справі № 369/2963/18 було визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2018 було залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 04.04.2019 було зупинено дію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2018 у справі № 369/2963/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Боярської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

ОСОБА_2 стверджував, що будинок загальною площею 94 кв.м. не був предметом розгляду у вищезгаданій справі, однак, ОСОБА_1 не визнає за ним право власності на житловий будинок загальною площею 94 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Більш того, ОСОБА_1 було подано до ЦНАП Києво-Святошинської РДА заяву про державну реєстрацію та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2018 у справі № 369/2963/18 (як правовстановлюючий документ) на реєстрацію права власності.

Рішенням державного реєстратора Києво-Святошинської РДА Київської області Маковецького С.Л., індексний номер 4437339, від 30.11.2018 було зареєстровано право власності не на будинок, загальною площею 82,9 кв.м, житловою площею 49,1 кв.м, який був предметом спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а на належний ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 94 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м, чим фактично було позбавлено його права власності на 1/2 частину його будинку, загальною площею 94 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м, не в спосіб, передбачений законом.

Крім того, ОСОБА_1 , звертаючись до державного реєстратора, використала ксерокопію технічного паспорту належного ОСОБА_2 будинку, який ним замовлявся та оформлено на його ім`я. При цьому, ні оригінал ні копію технічного паспорту на свій житловий будинок він ОСОБА_1 не надавав.

ОСОБА_2 зазначив, що, окрім позбавлення його права власності на 1/2 частину належного йому будинку, з боку ОСОБА_1 його права також були порушені державним реєстратором ЦНАП Києво-Святошинської РДА Київської області Маковецьким С.Л. (а.с. т. 1 а.с. 65-68).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2020 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0937 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , якій ця земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 035503, виданого на підставі рішення виконкому Боярської міської ради від 22.10.2001 №372/1.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Києво-Святошинської РДА Київської області Маковецького С.Л.

Скасовано рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Києво-Святошинської РДА Київської області Маковецького С.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4437339 від 30.11.2018, номер запису про право власності 291189819, дата та час державної реєстрації 27.11.2018 10:49:35. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 197-207).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалили у відповідній частині нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити. Вказує, що задовольняючи зустрічні вимоги, суд фактично позбавив ОСОБА_1 права власності, при цьому проігнорувавши низку рішень судів по справі № 369/2963/17, справі №369/2013/17 які визнали за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно та встановили законність її дій під час оформлення спадщини (т. 1 а.с. 211-213).

ОСОБА_2 також було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених вимог ОСОБА_1 скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , в іншій частині рішення залишити без змін (т. 1 а.с. 238-244).

24.07.2020 ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка за первісним позовом та її представник не визначились з своїм відношенням по позовних вимог за зустрічним позовом, відзиву на нього не подавали. Рішення про державну реєстрацію житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в судовому порядку не оскаржували. А відтак рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню (т. 2 а.с. 2-9).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримав подану ними апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , та просив її відхилити.

Представник відповідачів ОСОБА_9 підтримав подану ним апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити, та заперечував проти поданої апеляційної скарги позивача та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Частиною першою, та абзацем другим частини третьої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 27 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як визначено ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що вбачається зі свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 81).

За матеріалами спадкової справи до майна померлої ОСОБА_10 . ОСОБА_2 , як син померлої, та ОСОБА_1 , як її донька, є її спадкоємцями першої черги спадкування за законом.

У матеріалах даної спадкової справи міститься заява, відповідно до якої ОСОБА_2 відмовився від спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 84).

04.08.2016 позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом і просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину усього майна, яке залишилося після смерті її матері, оскільки є спадкоємицею першої черги за законом. Спадщину, що залишилися після смерті матері, в установлений законом строк прийняла шляхом подачі заяви до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області (т. 1 а.с. 98).

Факт того, що ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 і вона прийняла спадщину у встановлений законом строк, також встановлено рішенням Києво-Святошинського районного суду від 21.10.2016 у справі № 369/7312/16-ц (т. 1 а.с. 117-120).

У лютому 2017 позивач повторно звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на що отримала лист із повідомленням про зупинення вчинення нотаріальних дій у спадкові справі №8/2016 щодо майна померлої ОСОБА_4 до вирішення справи судом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2018 та постановою Верховного суду від 12.06.2020, у справі №369/2963/17 було визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Як вбачається з позовної заяви та інших матеріалів вказаної справи предметом спору в ній було визнання права на спадкове майно у вигляді житлового будинку, загальною площею 82,9 кв.м, житловою площею 49,1 кв.м, який належав на праві власності спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 30.12.1988, право на який було зареєстровано Києво-Святошинським БТІ 03.01.1989 до введення електронної системи реєстрації права власності (т. 1 а.с. 10-14).

31.10.2018 державним реєстратором Київської обласної філії КП «Реєстрація бізнесу» Гуцуляк Т.В. було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №43817310 від 01.11.2018, номер запису про право власності 28703783 згідно з яким за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 94 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м., який було побудовано за кошти ОСОБА_2 і останній в ньому проживає.

Таким чином, на одній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , фактично розміщено два житлових будинки:

- житловий будинок, загальною площею 82,9 кв.м, житловою площею 49,1 кв.м, який був предметом спору у справі № 369/2963/17 щодо розподілу спадщини між спадкоємцями ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ,

- житловий будинок, загальною площею 94 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м, право власності на який не було предметом спору у вказаній справі і було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Дана обставина також підтверджується листом КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області № 675 від 30.10.2019, згідно якого на земельній ділянці за адресою,АДРЕСА_1 , за результатами візуального технічного обстеження, знаходяться: старий житловий будинок літ. «А», який за даними останньої технічної інвентаризації від 02.02.2000, мав загальну площу 82,9 кв.м, житлову - 49,1 м, та одноповерховий житловий будинок з терасою, зовнішніми розмірами 186м х 9,27м + 5,52м х 2,47м (збудований відповідно після 02.02.2000, який не значиться в матеріалах інвентаризаційної справи); господарські споруди: свердловина, вигрібна яма, ворота, хвіртка, огорожа та вимощення (збудовані відповідно після 02.02.2000, які не значаться в матеріалах інвентаризаційної справи).

Крім того, КП «БТІ КСРРКО» технічну інвентаризацію за адресою: АДРЕСА_1 востаннє проводило 02.02.2000 (т. 1 а.с. 163-164).

У період касаційного оскарження згаданого рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2018, у справі № 369/2963/17, яке набрало законної сили, державним реєстратором Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Маковецьким С.Л. було прийнято рішення за індексним номером 4437339 від 30.11.2018 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 94 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 з 01.11.2018, і яке не було предметом спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у справі № 369/2963/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання неправомірними дій державного реєстратора ЦНАП Києво-Святошинської РДА Київської області Маковецького С.Л. щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 94 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 , та скасування його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4437339 від 30.11.2018, номер запису про право власності 291189819, дата та час державної реєстрації 27.11.2018 10:49:35, оскільки право власності на житловий будинок загальною площею 94 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м, не було предметом спору у справі №369/2963/17, та відсутні судові рішення, які набрали законної сили щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вищезазначеного житлового будинку.

Разом з тим, у власності спадкодавця ОСОБА_4 на час її смерті знаходилася земельна ділянка, площею 0,0937 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 035503, виданого згідно з рішенням виконкому Боярської міської ради народних депутатів від 22.10.2001 №372/1, проте відповідно до даних спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 оригінал даного державного акту у позивача за первісним позовом відсутній.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом, вчасно прийняла спадщину, за відсутністю оригінала правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, а також не визнання відповідачем за її позовом права на земельну ділянку у визначеній частині, суд першої інстанції, в порядку ст. 392 ЦК України, дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і визнання за нею права на право власності в порядку спадкування на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0937 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції не застосував до спірних відносин ст. 120 Земельного кодексу України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначеною нормою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З наведеного випливає, що наявність на спірній земельній ділянці іншого будинку, власником якого є ОСОБА_2 , не створювало правових перешкод для визнання за ОСОБА_1 право власності на частину спірної земельної ділянки, з огляду на положення ст. 120 ЗК України, оскільки, даний будинок не перебував у власності іншої особи до набуття на нього права ОСОБА_2 , і тому до останнього не може перейти право власності на земельну ділянку або її частину, на якій такий будинок розташований.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд фактично позбавив її права власності, при цьому проігнорувавши низку рішень судів по справі № 369/2963/17, справі №369/2013/17, які визнали за нею право власності на спадкове майно та встановили законність її дій під час оформлення спадщини, відхиляються колегією суддів, оскільки предметом розгляду справи № 369/2963/17, у якій 23.05.2018 Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалене рішення, яке набрало законної сили, був житловий будинок загальною площею 82,9 кв.м, житловою - 49,1 м., який ОСОБА_4 отримала за договором дарування від 30.12.1988, і право власності на який було зареєстровано відповідно до чинного на той момент законодавства, і відсутнє у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, право на Ѕ частину спадщини ОСОБА_1 набула саме на житловий будинок загальною площею 82,9 кв.м, житлову - 49,1 м. Тому, звертаючись до державного реєстратора Києво-Святошинської РДА Київської області Маковецького С.Л. з технічним паспортом на садибний будинок, виданий на ім`я ОСОБА_2 , державним реєстратором було безпідставно (помилково) зареєстровано право власності на ОСОБА_1 на Ѕ житлового будинку загальною площею 94 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м, який не входив до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 .

За таких обставин, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, визнання дій неправомірними та скасування рішення державного реєстратора залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 30 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський