Єдиний унікальний номер 240/412/19
Номер провадження 22-ц/804/2618/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року

м. Бахмут

справа № 240/412/19

провадження № 22-ц/804/2618/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Гапонова А.В., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватного акціонерного товариства «Екопрод»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 240/412/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Екопрод», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зняття його з реєстрації,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Екопрод»,

на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 05 червня 2020 року (суддя Шинкаренко А.І.), ухваленого в приміщенні Олександрівського районного суду Донецької області, повне судове рішення складено 05 червня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2019 року ОСОБА_1 , від іменні якої діє ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалось на те, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДН № 097315, вона є власником земельної ділянки, площею 6,134 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Микільської сільської ради Олександрівського району Донецької області.

У квітні 2018 року вона дізналася, що 03 січня 2008 року між нею та АТЗТ «Екопрод А.Т.» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано в установленому законом порядку. Проте, договір оренди землі, та акт приймання-передачі об`єкта оренди вона з АТЗТ «Екопрод А.Т.» не укладала, та не підписувала. Повноважень на підписання від свого імені вищезазначених документів, та своєї згоди на укладання договору оренди землі, вона нікому не надавала.

12 квітня 2018 року вона звернулась до Донецького НДІСЕ в м. Краматорську із заявою про проведення почеркознавчої експертизи для вирішення питання, чи нею, чи кимось іншим виконано підпис у Договорі оренди землі від 03 січня 2008 року. 08 травня 2018 року Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз в м. Краматорську в особі старшого судового експерта Буняченко Г.В. дослідив підпис позивача і підпис у Договорі оренди землі від 03 січня 2008 року і дійшов висновку, «що підпис від іменні ОСОБА_1 в Договорі оренди землі від 03 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.» в особі директора ОСОБА_3 в розділі «Підписи сторін» в графі «Орендодовець» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою». Маючи висновок експертизи, вона направила копію висновку адміністрації АТЗТ і запропонувала вирішити спір добровільно, розірвати договір за згодою сторін і повернути їй землю, але згоди не отримала, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав відповідно до ст. ст. 27,35 ЗУ «Про оренду землі». Вважає, що договір оренди землі від 03 січня 2008 року, зареєстрований 09 квітня 2012 року, є не дійсним.

Просила суд визнати укладений між ОСОБА_1 та АТЗТ «ЭКОПРО А.Т.» 03.01.2008 року та зареєстрований 09.04.2012 року договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0222 недійсним, зняти його з реєстрації і зобов`язати відповідача негайно передати земельну ділянку власнику ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1911,78 грн., витрати на проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 4290 грн. та витрати на юридичну допомогу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 05 червня 2020 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Горбач Л.І., до ПрАТ «Екопрод», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зняття його з реєстрації задоволено: визнано недійсним договір оренди землі від 03 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.», який зареєстрований у відділі Держкомзему в Олександрівському районі 09.04.2012 року за №00696, та скасовано його державну реєстрацію; зобов`язано ПрАТ «Екопрод» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 6,134 га, кадастровий номер :01:001:0222; стягнуто з ПрАТ «Екопрод» на користь ОСОБА_1 , судові витрати по справі у розмірі 12 021 грн. 78 коп., з яких: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1911 грн. 78 коп., витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 4710 грн. 00 коп., та витрати на отримання правничої допомоги у розмірі 5400 грн. 00 коп. В частині стягнення з ПрАТ «Екопрод» на користь ОСОБА_1 , витрат за проведення судово-почеркознавчого дослідження у розмірі 4290,00 грн. відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання договору оренди землі від 03січня 2008 року недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що непідписання позивачем договору оренди землі і ненадання іншим особам, відповідно до вимог закону, повноважень на підписання цього договору від її імені, свідчать про відсутність волі ОСОБА_1 на укладення договору оренди землі від 03.01.2008 року з АТЗТ «Екопрод А.Т.», а тому є підставою для визнання його недійсним у відповідності до ст. ст. 203 та 215 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації договору оренди від 03.01.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження позивачем рішення про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права, і вказана реєстрація є похідною від оспорюваного договору, який визнається судом недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання повернути земельну ділянку власнику, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди спірної земельної ділянки визнається судом недійсним, відповідач не має підстав утримувати земельну ділянку, бо не має достатніх правових підстав до цього.

Відмовляючи в стягненні витрат за висновок за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження №1025 від 08.05.2018 року у сумі 4290 грн., суд першої інстанції виходив з того, що даний висновок було зроблено з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 та норм Цивільного процесуального кодексу України, а саме: порушення порядку відібрання та подання документів на проведення експертного дослідження, відсутні відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмір 4710,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у справі було проведено судову почеркознавчу експертизу, витрати на проведення якої були понесені позивачем у розмірі 4710 грн., що підтверджується актом № 5942-5943 від 07.02.2020 року, а тому дані витрати підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5400,00 грн. суд першої інстанції виходив з переліку наданих послуг та робіт, виконаних в межах договору про надання правничої допомоги, врахував складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду ПрАТ «Екопрод» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача визнати такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі; стягнути з позивача на корить відповідача суму сплаченого судового збору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що ознайомившись із позовною заявою та висновком експертизи відповідачем було надано заперечення на позовну заяву. У заперечені було вказано, що експертиза на яку посилається позивач не може бути належним доказом.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на заперечення відповідача щодо призначення судової почеркознавчої експертизи, та призначив почеркознавчу експертизу.

Вважає, що відповідно до статті 222 ЦПК України, суд першої інстанції повинен був залишити без розгляду клопотання, яке без поважних причин не було заявлено в підготовчому провадженні, та відповідно до статті 209 ЦПК України мав розглядати справу по суті на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

31 серпня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «Екопрод», в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що доводи апеляційної скарги базуються на доказах, що були дослідженні в судовому засіданні з додержанням всіх матеріальних та процесуальних норм законодавства. Зазначає, що необхідність призначення почеркознавчої експертизи виникла в судовому засіданні після допиту експерта ОСОБА_4 і заперечень представника відповідача для усунення сумнівів відповідно до п.2 ч.1 ст. 103 ЦПК України, було заявлено клопотання про проведення експертизи в судовому засіданні. Крім того зазначає, що суд першої інстанції в основу рішення поклав висновок не експертного дослідження, а висновок проведеної за ухвалою суду почеркознавчої експертизи, висновок якої відповідач не оспорює.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі. (а.с.245 т.2).

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З державного акта на право власності на земельну ділянку серія ДН № 097315 від 24 травня 2005 року, вбачається, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, площею 6,134 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Микільської сільської ради Олександрівського району Донецької області. Підставою для видачі цього державного акту, стало свідоцтво про право на спадщину за законом № 390 від 06.03.2005 року (а.с.17 т.1).

Згідно договору оренди землі від 03.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.», орендодавець - ОСОБА_1 , надає належну їй на підставі державного акту на право власності на землю, а орендар АТЗТ «Екопрод А.Т.», приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,134 га, яка знаходиться на території Микільської сільської ради Олександрівського району Донецької області. Договір укладений строком на п`ятнадцять років, підписаний сторонами, зареєстрований у відділі Держкомзему в Олександрівському районі 09.04.2012 року за №00696 (а.с. 7-8 т.1).

29.04.2011 року Акціонерне товариство закритого типу з іноземними інвестиціями «Екопро А.Т.» змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Екопрод», а також відбулася зміна юридичної адреси на: 85700, Україна, Донецька область, м. Волноваха, вул. Центральна 6В.

Свідок - ОСОБА_6 сестра чоловіка ОСОБА_1 , пояснила, що в 2002 році батьки пішли з колгоспу, та своїми силами обробляли земельні ділянки. ОСОБА_1 , виділила свій пай і обробляла земельну частку сама. Пізніше передала обробляти своїм рідним, а потім передала в «Екопрод». Через деякий час вирішила обробляти земельну ділянку своїми силами, звернулась навесні 2018 року до відділу Держкомзему, щоб зробити технічну документацію. А коли звернулась до відділу реєстрації прав на нерухоме майно, то дізналася, що спірна земельна ділянка знаходиться в оренді. Їй достовірно відомо, що ОСОБА_1 вказаний договір оренди землі не підписувала.

Свідок - ОСОБА_7 , яка доводиться племінницею ОСОБА_1 , суду пояснила, що, вона придбала у ОСОБА_8 будинок, в якому спочатку проживав її син, а потім і вона переїхала до цього будинку. Навесні 2018 року зателефонувала до неї ОСОБА_8 і запитала, чи не залишала вона яких-небудь документів на земельну ділянку, на що повідомила їй, що є якась папка з документами, проте не знає з якими саме. Відкривши цю папку, побачила договір оренди земельної ділянки від 03.01.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.». Яким чином попав договір до папки не знає, проте ОСОБА_8 з 2007 року в цьому будинку не проживала.

Свідок - ОСОБА_9 , яка є начальником відділу Центру державного земельного кадастру, суду пояснила, що в 2018 році ОСОБА_1 приходила як замовник, щоб укласти договір оренди землі з ОСОБА_6 . Під час перевірки документів було встановлено, що на зазначену земельну ділянку, площею 6,134 га, яка належить позивачці, вже укладено та зареєстровано договір оренди землі з АТЗТ «Екопрод А.Т.».

З висновку № 1025 від 08.05.2018 року, за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження, підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 03.01.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.», в особі директора Мельника І.І., в розділі «Підписи сторін» в графі Орендодавець» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 07 лютого 2020 року № 5942-5943, підпис від імені ОСОБА_1 у спірному договорі оренди землі від 03 січня 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.», та зареєстрованому у відділі Держкомзему в Олександрівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 року №00696, в розділі «Підписи сторін» в графі Орендодавець» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частині 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційна скарга ПрАТ «Екопрод» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання договору оренди землі від 03.01.2008 року недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що непідписання позивачем договору оренди землі і ненадання іншим особам, відповідно до вимог закону, повноважень на підписання цього договору від її імені, свідчать про відсутність волі ОСОБА_1 на укладення договору оренди землі від 03.01.2008 року з АТЗТ «Екопрод А.Т.», а тому є підставою для визнання його недійсним у відповідності до ст. ст. 203 та 215 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації договору оренди від 03.01.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження позивачем рішення про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права, і вказана реєстрація є похідною від оспорюваного договору, який визнається судом недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання повернути земельну ділянку власнику, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди спірної земельної ділянки визнається судом недійсним, відповідач не має підстав утримувати земельну ділянку, бо не має достатніх правових підстав до цього.

Відмовляючи в стягненні витрат за висновок за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження № 1025 від 08.05.2018 року у сумі 4290 грн., суд першої інстанції виходив з того, що даний висновок було зроблено з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 та норм Цивільного процесуального кодексу України, а саме: порушення порядку відібрання та подання документів на проведення експертного дослідження, відсутні відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмір 4710,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у справі було проведено судову почеркознавчу експертизу, витрати на проведення якої були понесені позивачем у розмірі 4710 грн., що підтверджується актом №5942-5943 від 07.02.2020 року, а тому дані витрати підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5400,00 грн. суд першої інстанції виходив з переліку наданих послуг та робіт, виконаних в межах договору про надання правничої допомоги, врахував складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання договору оренди землі від 03 січня 2008 року недійсним, позивач посилалась на те, що вказаний договір оренди вона не підписувала, а підпис від його імені виконано іншою особою.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Під час розгляду справи з метою ідентифікації виконавця підпису орендодавця в оспорюваному договорі оренди судом першої інстанції було призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 07 лютого 2020 року № 5942-5943, підпис від імені ОСОБА_1 у спірному договорі оренди землі від 03 січня 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.», та зареєстрованому у відділі Держкомзему в Олександрівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 року №00696, в розділі «Підписи сторін» в графі Орендодавець» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Висновки вказаної судової експертизи у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень процесуального закону у разі заперечення такого факту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір оренди землі від 03 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.», підписаний від імені позивача іншою особою.

Проте колегія суддів не може погодитьсь з висновком суду першої інстанції, про визнання договору оренди землі від 03 січня 2008 року недійсним з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В оцінці застосування положень статей 203, 205, 215, 229-233, 627, 638 ЦК України та статей 14, 15, 18 Закону України «Про оренду землі» за подібних правовідносин Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19)).

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, який полягав у тому, що договір, укладений без волевиявлення позивача, зокрема підписаний не ним, а іншою особою, може бути визнано недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

З огляду на викладене позовна вимога про визнання договору оренди землі від 03 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТЗТ «Екопрод А.Т.», недійсним, є неналежним способом захисту порушеного права, а тому рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 05 червня 2020 року в частині вирішення цієї позовної вимоги підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку.

У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Аналогічний висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97).

Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18).

За встановлення у справі обставин, що спірний договір оренди землі не є підставою виникнення у позивача відповідного речового права оренди земельної ділянки, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування запису про його державну реєстрацію, як такого, що порушує права позивача на здійснення розпорядженні своєю земельною ділянкою, проте помилився з мотивами такого висновку.

Оскільки договір оренди землі від 03 січня 2008 року є неукладеним, тому саме з цих підстав підлягає скасуванню державна реєстрація (запису) договору оренди землі, проведена 09 квітня 2012 року, тому рішення суду підлягає зміні в частині підстав для задоволення позову.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Таким чином, предметом негаторного позову може бути вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 серпня 2019 року у справі № 925/366/18).

У цій справі суд першої інстанцій встановив, що позивач не підписувала спірний договір та, відповідно, істотні умови цього договору не погоджувала. Це вказує на порушення права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження власною земельною ділянкою. За таких обставин порушене право власності позивача підлягає захисту шляхом витребування від ПрАТ «Екопрод» земельної ділянки відповідно до статті 391 ЦК України.

Суд першої інстанцій, правильно вирішивши по суті питання про повернення спірної земельної ділянки позивачу, однак помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 387 ЦК України, а тому мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити.

Колегія суддів вважає, погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для застосування строків позовної давності у цій справі відсутні, однак вважає за необхідне змінити мотиви відмови в застосуванні строку позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту в цій частині, а не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 у справі № 686/16196/15-ц (провадження № 61-42070св18) зроблено такий правовий висновок.

До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Таким чином, поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення в частині висновків, щодо застосування строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частині 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту в цій частині; висновки суду щодо застосування строку позовної давності та позовних вимог про скасування державної реєстрації та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з позивача на корить відповідача підлягає стягненню судові витрати пов`язанні зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 384,20 грн. (пропорційно до задоволених вимог).

При цьому апеляційний суд виходить з того, що хоча позов ОСОБА_1 задоволено частково, однак по суті її порушені права захищені в повному обсязі у спосіб, який є ефективним.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Екопрод» задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 05 червня 2020 року в частині задоволених вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Екопрод» про визнання недійсним договору оренди землі скасувати, а в частині скасування державної реєстрації та забов`язання повернути земельну ділянку змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Екопрод» про визнання недійсним договору оренди землі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Екопрод» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 384,20 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: А.В. Гапонов

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року

Головуючий: О.О.Тимченко