Провадження № 2/331/627/2020
ЄУН 331/87/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

за участю: секретаря - Постарнак М.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з 10 січня 2020 року на розгляді знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про : - встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме, що : ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною тіткою з боку батька ОСОБА_2 ; ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була двоюрідною сестрою ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був двоюрідним братом ОСОБА_2 ; - визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві спільної сумісної власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Представник позивача в судове засідання, призначене на 29 вересня 2020 року, не з`явилася.

29 вересня 2020 року засобами електронного зв`язку надала суду клопотання про відкладення розгляду справи через перебування на лікарняному.

В свою чергу, представник відповідача в суді звернувся до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду у зв`язку з неодноразовою неявкою представника позивача в судові засідання. Такі дії сторони позивача, як на думку заявника, є свідомим затягуванням процесу.

Суд, ознайомившись з доводами представника відповідача, перевіривши їх матеріалами справи, приходить до такого.

В судовому засіданні, яке відбулося 28 липня 2020 року, за участю представника позивачки, було оголошено перерву до 2 вересня 2020 року -13.30 годин ( а.с.97-98).

Представник позивача про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отримання представником позивача адвокатом Соколовою Н.І. судової повістки особисто в суді 28 липня 2020 року ( а.с.100).

В судове засідання, призначене на 2 вересня 2020 року, представник позивача не з`явився у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні по цивільній справі у Заводському районному суді м. Запоріжжя ( а.с.101).

У зв`язку з неявкою сторони позивача в судове засідання, призначене на 2 вересня 2020 року, розгляд справи було відкладено на 29 вересня 2020 року на 13.30 годин ( а.с.104)

Позивач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення 69 1 про отримання особисто ОСОБА_2 судової повістки про виклик в судове засідання, призначене на 29.09.2020 року -13.30 годин .

В судове засідання, призначене на 29 вересня 2020 року, позивач та його представник не з`явилися. Представником позивача 29 вересня 2020 року засобами електронного зв`язку надіслано до суду клопотання про відкладення розгляду справи через перебування на лікарняному. Причина неявки позивача суду не відома.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що представник позивача не з`являвся для участі в судових засіданнях 2 рази поспіль.

Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, які встановлюють порядок виклику сторін у судове засідання, судова повістка, разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі і вручається службовій особі, яка розписується про одержання повістки, у разі, якщо сторона у справі є юридичною особою (ч. 6 ст. 128). Розписки про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день, особами, які її вручили повертається до суду (ч. 2 ст. 130).

Виходячи з системного аналізу норм процесуального права, слід вважати, що повторною неявкою є друга поспіль неявка позивача або його представника, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Крім того, причини повторної неявки значення не мають.

Таким чином, в силу частини третьої статті 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач та його повноважний представник п`ять разів поспіль не з`явилися до суду.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті. 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений представник позивача або позивач повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомили про причини неявки, якщо від них не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Тобто зі змісту вищезазначених норм ЦПК слідує, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання, який був належним чином повідомлений, суд залишає позовну заяву без розгляду незалежно від причини такої неявки.

Зазначена правова позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 року у справі № 553/3688/16-ц.

Крім того, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду.

Це підтверджується правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій в ухвалі № 6-24063 ск 15.

Надалі, згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обов`язки.

В порушення зазначеної норми процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем або її повноважним представником своїх прав, останні не виконали покладені не них процесуальні обов`язки та два рази поспіль у судове засідання не з`явилися.

Крім того, слід зазначити, що протягом всього часу знаходження справи в суді , з 10 січня по 29 вересня 2020 року, її розгляд неодноразово відкладався з підстави неявки в судове засідання позивача та його представника , а саме : 15.04., 21.05., 2.09. та 29.09.2020 року, що, в свою чергу, спричинило тяганину в розгляді цієї справи.

Зазначені обставини свідчать про те, що неявки позивача або його повноважного представника у судові засідання є наміром затягнути розгляд справи по суті, яке в свою чергу суперечить вимогам статті 210 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

На підставі викладеного, та з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні заяви представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, суд вбачає законні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до статті 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а відповідно і не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись ч. 3 ст. 131, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Повний текст ухвали складено 29 вересня 2020 року.

Особам, які не були присутні в судовому засіданні, направляється копія ухвали в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

29.09.2020