Справа № 492/299/20
Провадження № 2/492/178/20
УХВАЛА

про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позовної заяви без руху

24 березня 2020 року м. Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Черевата В.І.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Арцизького районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Пред`явлена позовна заява в силу ч. 1 ст. 185 ЦПК України ухвалою суду від 10 березня 2020 року була залишена без руху, оскільки була подана з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до п. п. 3, 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій одиниці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Також, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Оригінал такої квитанції додається до всіх позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, інших судових документів, що направляються до судової інстанції.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року становить 2 102,00 гривень.

У поданій позовній заяві позивачем було зазначено ціну позову в розмірі 150 637,60 гривень та додано звіт про незалежну оцінку, згідно якої загальна вартість вищевказаного нерухомого майна становить 150 637,60 гривень.

Таким чином, враховуючи ціну позову у розмірі 150 637,60 гривень, позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1506,37 гривень та надати оригінал платіжного доручення до суду.

Однак, позивачем до позову не було додано документів на підтвердження сплати судового збору, та не було зазначено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зазначаємо, що порядок звернення до суду за судовим захистом регулюється нормами ЦПК України. Позивач має отримуватись цих норм процесуального закону.

При цьому належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору - згідно наданих Пленумом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснень у постанові № 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ".

Разом з тим, при пред`явлені позову позивачем не було надано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

П. п. 6, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зобов`язують позивача зазначити у позовній заяві відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Однак таких відомостей позовна заява ОСОБА_1 не містила.

Перелічені недоліки заяви унеможливлювали вирішення питання про відкриття провадження по справі та подальший розгляд справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, а також підтвердити відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Суддею було встановлено, що до заяви додані документи, які не були засвідчені з дотриманням вищенаведених вимог, тому позивачу необхідно було надати копії документів належним чином засвідчені, а також зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Крім того, позивачем не було надано відомостей щодо обтяження нерухомого майна. Також, з наданого позивачем копії акту опитування свідків від 03.03.2020 року не було зрозуміло, з якого часу ОСОБА_1 користується та здійснює догляд за комплексом нежитлових будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач добросовісно заволодів майном, тому позивачу необхідно було зазначити обставини, які підтверджують добросовісність заволодіння зазначеним майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Однак, позивачем не були зазначені докази в підтвердження відкритого, безперервного володіння комплексом протягом десяти років, оплати послуг, тощо, так як з позову та доданих до нього документів вбачається, що позивач тільки користується вказаним нерухомим майном.

Перелічені недоліки позовної заяви унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження по справі та подальший розгляд справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Для усунення недоліків позовної заяви судом був установлений строк в десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення заяви без руху від 10 березня 2020 року, та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Як вбачається з розписки 12 березня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бабенко В.В. отримав ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 10 березня 2020 року у зв`язку з чим повинен був усунути зазначені в ухвалі суду недоліки по 23 березня 2020 року включно, однак ні від позивача, ні від представника позивача заява з виправленими недоліками до канцелярії суду не надходила. Крім того, станом на 24 березня 2020 року заява з виправленими недоліками до суду не надійшла.

У рішенні Європейського Суду від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем неналежно здійснюються його процесуальні права і виконуються процесуальні обов`язки, що виражається у відсутності інтересу до поданої до суду позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, приймаючи до уваги невиконання вимог ухвали від 10 березня 2020 року, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, підлягає поверненню позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Тому, на підставі викладеного, позовну заяву ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, необхідно вважати неподаною і повернути позивачеві.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повідомити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області