КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/1594/20 Головуючий у суді першої інстанції: Камаревцева Л.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5702/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.

Секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів авансу.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів авансу в сумі 606 800,00 доларів США, а також три проценти річних на суму боргу.

07 лютого 2020 року позичкою подана заява про забезпечення позову, в якій вона просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом як накладення арешту на належне відповідачці ОСОБА_3 на праві власності майно:

нежитлове приміщення № 369, загальна площею 490,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

однокімнатну квартиру загальною площею 54,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

транспортний засіб марки: Land Rover моделі: Range Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

А також шляхом заборони ОСОБА_3 передавати третім особам в оренду, найм, інше оплатне чи безоплатне користування, в заставу (іпотеку, заклад) чи інше речове обтяження за будь-яким правочином вказане майно та заборони ОСОБА_3 вчиняти дії щодо зміни технічного стану, інженерних характеристик, які можуть призвести до знецінення або знищення як окремого об`єкту права власності майна, на яке позивачка просить накласти арешт.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_3 на праві власності майно:

нежитлове приміщення № 369, загальна площею 490,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

однокімнатну квартиру загальною площею 54,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

транспортний засіб марки: Land Rover моделі: Range Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Заборонити ОСОБА_3 передавати третім особам в оренду, найм, інше оплатне чи безоплатне користування, в заставу (іпотеку, заклад) чи інше речове обтяження за будь-яким правочином вказане майно.

Заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії щодо зміни технічного стану, інженерних характеристик, які можуть призвести до знецінення або знищення як окремого об`єкту права власності майна, на яке позивач просить накласти арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування судом обставин, які мають значення для вирішення питання забезпечення позову. Судом першої інстанції не враховано, що необхідність забезпечення позову підтверджується тим, що відповідач ухиляється від повернення позивачу коштів в сумі 606 800 доларів США, уникає спілкування і контактів із позивачем без надання жодних пояснень, що беззаперечно свідчить про свідому позицію відповідача та його умисний намір не повертати кошти позивачу. Водночас у відповідача ОСОБА_4 існує необмежене право на одноособове фактичне розпорядження майном що належить їй на праві власності у будь-який час протягом розгляду судового спору.

В частині зустрічного забезпечення просила врахувати, що запропоновані позивачем заходи забезпечення є співмірними до обсягу заявлених позивачем вимог про стягнення 606 800,00 доларів США, а також не спричинять жодних збитків відповідачу у разі застосування таких заходів забезпечення, а тому, на думку позивача, не мають застосовуватись зустрічні заходи забезпечення до заявника ОСОБА_2 . У разі, якщо суд дійде висновку про необхідність застосування заходу зустрічного забезпечення до заявника ОСОБА_2 , то вважала достатнім і співмірним заходом зустрічного забезпечення буде внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у сумі 1 000 грн. 00 коп. за кожний об`єкта майна до якого застосовано забезпечення, тобто всього 3 000 гривень. 00 коп.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні заяви про забезпечення доказів, оскільки докази та обставини наведені в позовній заяві не підтверджують наявності спору між сторонами та позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження існування таких фактичних обставин, які б могли свідчити на вчинення відповідачкою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, позивачем не було додано ні до заяви про забезпечення позову, ні до апеляційної скарги.

Просила врахувати, що посилання позивачки на реальне існування правовідносин за розпискою від 13 серпня 2019 року та нібито отриманню відповідачкою грошових коштів у сумі 606 800,00 доларів США, не відповідає дійсності, а сама розписка є підробленим документом. Навпаки, позивачка, яка є рідною дочкою відповідачки, замовчує ту обставину, що 13 серпня 2019 року вона звільнила відповідачку з роботи без пояснення причин, фактично вигнала з офісу ТОВ «Репролайф», та по факту і з нежитлового приміщення, власником якого є відповідачка, заволодівши майном останньої - нежитловим приміщенням та автомобілем, що змусило відповідачку звертатися до суду та правоохоронних органів.

Крім того, зазначала, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року позовну заява ОСОБА_2 у справі №753/1594/20, провадження № 2/753/4301/20 визнано неподаною та повернуто позивачу, а відтак відсутні правові підстави для забезпечення позову, оскільки у такому випадку відсутня сама мета такого забезпечення, передбачена статтею 150 ЦПК України - вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

У судовому засіданні 11 березня 2020 року представник позивачки ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги. В подальшому, у поданому письмовому клопотанні від 20 серпня 2020 року представник позивачки ОСОБА_1 підтримала скаргу та просила суд здійснювати розгляд апеляційної скарги у відсутності позивачки та її представника (а.с. 68-71).

Відповідачка та її представник ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиву на апеляційну скарги, при цьому просили врахувати, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року у справі № 753/4108/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів авансу забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником необгрунтована.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Цивільним процесуальним законодавством передбачені заходи щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що до суду за захистом порушених прав звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів авансу.

На підтвердження отриманих коштів в сумі 606 800,00 доларів США, із зобов`язанням відповідачки повернути суму авансу у разі не оформлення договорів купівлі-продажу,позивачка надала розписку від 13 серпня 2019 року (а.с. 39).

Отже, позивачкою заявлено позов майнового характеру, матеріально-правова вимога позивачки до відповідачки щодо якої вона просить ухвалити рішення зводиться до стягнення грошових коштів в сумі 606 800,00 доларів США, а також три проценти річних на суму боргу.

З метою забезпечення позову позивачкою подана відповідна заява, в якій вона просила суд накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, що належить на праві власності відповідачці у справі ОСОБА_3 , а також заборонити вчиняти певні дії до майна, які можуть призвести до знецінення або знищення як окремого об`єкту права власності майна, на яке позивачка просила накласти арешт.

В обґрунтування доводів заяви позивачка посилалась на те, що відповідачка ухиляється від повернення коштів, уникає спілкування і контактів із позивачкою без надання жодних пояснень. Відповідачка не має постійної роботи і заробітку та коштів у сумі достатній для повернення боргу, а також має реальну можливість у будь який час протягом розгляду справи відчужити належне їй майно, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду.

Отже, у поданій заяві про забезпечення позову позивачка зазначила про існування обставин, які свідчать про те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, належність на праві власності ОСОБА_3 нерухомого майна: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 заявник підтвердила інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На автомобіль «Land Rover» модель «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 - свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 33, 111, 101 виділені матеріали том 1).

На підтвердження співмірності вартості цього майно із заявленими вимогами позивачка до заяви про забезпечення позову долучила звіти про незалежну оцінку майна (а.с. 40-110 виділені матеріали том 1).

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Розглядаючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати позивачка, позовним вимогам, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви, без перевірки наведених заявником обставин, з якими пов`язується застосування певних видів забезпечення позову та без врахування положень частини 3, 4 статті 153 ЦПК України.

Відповідно до положень вказаної норми суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, питання щодо недостатності інформації могло бути вирішене судом шляхом виклику заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, а тому судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів та вбачається із витребуваних для огляду матеріалів цивільної справи № 753/1594/20, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів авансу визначено неподаною та повернуто позивачеві (а.с. 138). Вказана ухвала не оскаржена, набрала законної сили.

За приписами процесуального законодавства повернення позовної заяви без розгляду - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви без вирішення спору по суті, у випадках неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті позивачем.

Оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, тому повернення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 свідчить про втрату необхідності у забезпеченні такого позову у справі, яка переглядається.

Крім того, знайшли своє підтвердження доводи відповідачки про те, що позивачка ОСОБА_2 повторно звернулась до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 606 800,00 доларів США, в якості попередньої оплати вартості приміщення АДРЕСА_1 та автомобіля "Range Rover", д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем попереднього договору купівлі-продажу приміщення та автомобіля.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року цивільну справу № 753/4108/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів авансу передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року відкрито провадження у справі № 753/4108/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів авансу. Того ж дня Дніпровським районним судом міста Києва розглянуто заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вказані обставини підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстр судових рішень за параметрами запиту справа № 753/4108/20, які є відкритими для доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, позивачка на власний розсуд розпорядилась своїми правами щодо предмета спору, що відповідає принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України).

Інші доводи заперечення відповідачки, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу, фактично зводяться до вирішення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 , що не допускається на стадії вирішення заяви про забезпечення позову, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

З урахуванням встановлених обставин у справі та наведених норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: