Номер провадження: 22-ц/813/4126/20
Номер справи місцевого суду: 523/1213/17
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди йому у володінні, користуванні та розпорядженні приватною власністю, а саме гаражем, що входить до надвірних будівель належних на праві приватної власності ОСОБА_2 32/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , шляхом звільнення зазначеного гаража від належного відповідачу майна, а саме - автомобіля марки BMW 535, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , запчастин до цього автомобіля та чотирьох коліс на дисках.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ,) про усунення перешкод у користуванні майном - задоволено повністю.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_3 , (реєстрація65006, АДРЕСА_1 ), усунути перешкоди ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,ІПН № НОМЕР_4 ( реєстрація АДРЕСА_3 ) у володінні, користуванні та розпорядженні приватною власністю, а саме гаражем, що входить до надвірних будівель , належних ОСОБА_2 на праві приватної власності 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : АДРЕСА_1 , що складається в цілому з однієї кам`яної житлової будівлі під літ.»А», житловою площею 151,4 кв.м. та надвірних будівель : «Б,В,Ж,З» - сараїв, «Д» - гаражу, «Г» - літньої кухні, №1-4 - огородження, 1,11 - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 474 кв.м., що зазначений літерою «Д» в технічному паспорті КП «ОМБТІ та РОН» від 06.02.2012 року, шляхом звільнення гаражу літ «Д» від належного ОСОБА_1 майна - це автомобіля марки BMW 535, 1985 року випуску, державний № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , запчастин до цього автомобіля , чотирьох коліс на дисках.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм материального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір в сумі 960,00 грн. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 24.09.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Окрім того, до канцелярії апеляційного суду, ОСОБА_2 надіслав заяву, у якій просив суд розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 за його відсутності (Том ІІ: а.с. 5).

Апелянт ОСОБА_1 , 23.09.2020 року надіслав на електрону пошту апеляційного суду заяву, у якій просив перенести розгляд справи на іншу дату, з метою дотримання карантину.

Однак, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Одесі). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Крім того, відповідно до рішення Ради суддів України №36 від 05.06.2020 року вирішено вважати недоцільним продовження карантину після настання граничної дати, визначеною постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», а саме, після 22.06.2020 року.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

При цьому, ОСОБА_1 мав можливість подати клопотання про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, враховуючи ненадання заявником жодних доказів щодо неможливості прибути в судове засідання та жодних вагомих підстав для відкладення розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , є власником 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що складається в цілому із однієї кам`яної житлової будівлі під літ. "А", житловою площею 151,4 кв. м. та надвірних будівель: "Б, В, Ж, З" - сараїв, "Д" - гаража, "Г" - літньої кухні, №1-4 - огородження, 1, 11 - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 474 кв. м., на підставі Договору дарування нерухомого майна зареєстрованого 14.08.2002 року за №1771 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О. Право власності зареєстровано Одеським міським БТІ та РОН 15.08.2002 року в кн. №121 доп - стор. 32 - р № 3701. (а.с. 5).

ОСОБА_1 , є власником 25/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що складається в цілому із однієї кам`яної житлової будівлі під літ. "А", житловою площею 151,4 кв. м. та надвірних будівель: "Б, В, Ж, З" - сараїв, "Д" - гаража, "Г" - літньої кухні, №1-4 - огородження, І, ІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 474 кв. м., на підставі Договору дарування нерухомого майна зареєстрованого 02.12.2010 року за №10884 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. Право власності зареєстровано КП "Одеське міське БТІ та РОН" 13.12.2010 року в кн. 121 доп - 32 - р за № 3701, що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 28331734 від 13.12.2010р. (а.с. 6).

Вищезазначені частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 були подаровані ОСОБА_2 .

З 2002 року позивач володіє та користується гаражем, зазначеним в технічному паспорті виготовленому КП "Одеське міське БТІ та РОН" 06.02.2012 року під літерою "Д", що входить до подарованої йому частини 32/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту від 06.02.2012 року. (а.с. 8-10).

Позивач дозволяв деякий час відповідачу, ОСОБА_1 зберігати в його гаражі належне йому майно, а саме - автомобіль марки BMW 535, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , запчастини до цього автомобіля та чотири колеса на дисках.

Згідно листа № 31/15-2355 від 16.05.2017р., який надійшов від Регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України станом на момент розгляду справи автомобіль марки BMW 535, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 зареєстрований за відповідачем - ОСОБА_1 . (а.с. 31,32).

На початку 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з проханням звільнити гараж від його автомобіля, оскільки мав намір відремонтувати в своєму гаражі належній йому автомобіль марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_5 .

Відповідач звільнити гараж від автомобіля BMW 535, 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , відмовився, пояснюючи тим, що на його погляд гараж не належить позивачу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними стороною позивача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, частиною 1 ст.15 ЦК України, ч.1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, використовує та розпоряджається своїм майном на свій розсуд і має право здійснювати будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судовим розглядом справи встановлено, що рішенням Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 10.08.1983 року (стор. 19 рішення суду, абз. 3-5) було визнано право власності на 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (дідом позивача та відповідача), що складаються з: літ. на І поверсі літ. «А» - жилої кімнати 2-3 площею 17,2 кв. м., жилої кімнати 2-2 площею 15,3 кв. м.; в прибудові літ. «а» - коридору 2-5 площею 2,7 кв. м., ванної кімнати 2-4 площею 4,5 кв. м.; в прибудові літ. «а-2» - кухні 2-1 площею 6,4 кв. м.; на II поверсі літ. «А» - жилої кімнати 4-2 площею 17,4 кв. м., жилої кімнати 4-3 площею 18,7 кв. м.; в прибудові літ. «а» - коридору 4-1 площею 3,4 кв. м., веранди 4-1-а площею 5,4 кв. м.; з підсобних приміщень - гаражу, 1/4 частин огороджень, воріт, мощення, вбиральні.

Як вбачається із вищевказаного рішення Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 10.08.1983 року саме до складу цих 45/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 і входить підсобне приміщення - гараж, який є єдиним гаражем у складі житлового будинку в цілому.

01.06.1984 року, ОСОБА_3 , із належних йому відповідно до рішення Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 10.08.1983 року 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , подарував 32/100 частин цього житлового будинку своєму сину ОСОБА_2 (батькові позивача та відповідача по справі), що підтверджується Договором дарування посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 01.06.1984 року за №4-972, зареєстрованого в "ОМБТІ" в кн. 15 дод., на стор. 93, за реєстр. №3701.

14.08.2002 року, відповідно до Договору дарування нерухомого майна зареєстрованого 14.08.2002 року за №1771 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О., ОСОБА_2 , в свою чергу, ці 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , які, відповідно до п. 1 договору дарування, належали йому на підставі Договору дарування посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 01.06.1984 року за №4-972, зареєстрованого в "ОМБТІ" в кн. 15 дод., на стор. 93, за реєстр. №3701, подарував позивачу по справі ОСОБА_2 , право власності зареєстровано Одеським міським БТІ та РОН 15.08.2002 року в кн. №121 доп - стор. 32-р№3701.

Згодом, згідно п. 1 Договору дарування нерухомого майна зареєстрованого 02.12.2010 року за №10884 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., ОСОБА_1 отримав в дар від ОСОБА_2 25/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , зазначено та перелічено з чого складається 25/100 частин домоволодіння: - "за заявою власника відчужується 25/100 частин домоволодіння: із літ. "А": коридор 1-1, кухня 1-2, кладовка 1-3, коридори 1-4, 1-5, житлові 1-6, 1-7, санвузол 1-8, житловою площею 38,3 кв. м., 1/2 сараю літ. "Б", 1/4 сараю літ. "В", сарай літ. "Ж", 1/4 огороджень №1-3, 1/4 мостінь І-ІІ, що складають 25/100 частин домоволодіння".

Отже, відповідно до вищевказаного Договору дарування 02.12.2010 року за №10884 та рішення Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 10.08.1983 року (а.с. 65-75) вбачається, що до 25/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 не входить.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позов ОСОБА_2 є обґрунтованим і доведеним, оскільки ОСОБА_2 довів належність йому на праві власності спірного гаражу, в той час як твердження апелянта ОСОБА_1 , що позивач ОСОБА_2 у цій справі не довів, що саме він є власником спірного гаража літ. «Д», а отже саме він має право на цей позов, є безпідставним та спростовується вищевикладеним.

Окрім того, як встановлено також матеріалами справи, 27.10.2015 року позивач ОСОБА_2 звертався із Листом до КП "БТІ" Одеської міської ради, в якому просив зазначити відомості чи входить гараж в до належних йому 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , на що отримав відповідь №464250.67.15 від 10.11.2015 року, якою роз`яснено, що 32/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що складається в цілому із однієї кам`яної житлової будівлі під літ. "А", житловою площею 151,4 кв. м. та надвірних будівель: "Б, В, Ж, З" - сараїв, "Д" - гаража, "Г" - літньої кухні, №1-4 - огородження, 1, 11 - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 474 кв. м., складаються з літ.: "А" - 2-1 кухні; 2-2 житлової кімнати; 2-3 житлової кімнати; 2-4 ванної; 2-5 коридору, житловою площею 32,5 кв. м.; літ. "Д" - гаража; 1/8 огорожі; 1/8 вимощення; 1/8 літ "В" вбиральні, яку переобладнано в сарай, що не є самочинним (а.с. 14).

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в межах розгляду позову про усунення перешкод в користуванні майном, суд перевіряє саме право власності на це майно, а не законність його набуття тощо.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи апелянта про те, оскільки в провадженні цього ж місцевого суду знаходиться інша цивільна справа № 523/8368/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочинів, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 32/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , у тому числі про визнання права власності на спірний гараж літ. «Д», тому суд не мав права виносити оскаржуване рішення, не дочекавшись необхідних доказів, є безпідставними та помилковими, з огляду на те, що на момент розгляду даної справи (№523/1213/17) рішення щодо відмови чи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - не ухвалено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що задоволення позовних вимог по вищезазначеній справі (№ 523/8368/17) може бути підставою для перегляду справи за нововиявленими обставинами у даній справі.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.10.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда