Номер провадження: 22-ц/813/2239/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Князюка О. В.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засіданя - Віцько А.І.,

учасників справи:

представника відповідача - Оскер В .О.,

розгляувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника Одеської міської ради - Поповської Інни Петрівни на рішення Київського районного суду міста Одеси від 06.02.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

21 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОМР про визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що не могла вчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини, через свою необізнаність, похилий вік та через те, що вона дізналась про смерть брата лише у грудні 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Одеської міської ради (м. Одеса, Думська пл. 1) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задоволено.

Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , додатковий шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вимоги та доводи апеляційної скарги Одеської міської ради

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОМР подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2019 року - скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОМР, обгрунтовуючи вимоги, наводить наступні доводи.

1.Суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи. Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року по справі № 520/4694/15-ц позовні вимоги ОМР до ОСОБА_4 задоволено, визнано відумерлою спадщиною, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м., у тому числі житловою - 27,3 кв.м. Визнано за Одеською міською радою право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м., у тому числі житловою - 27,3 кв.м.

2.Оскаржуване рішення суду взагалі не містить мотивів, з яких суд дійшов висновків обгрунтованості позову ОСОБА_2 щодо поважності причин для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини у розумінні ст.1272 ЦК України.

Від позивача надійщов відзив на апеляційну скаргу

10.06.2019 року позивачка, заперечуючи проти апеляційної скарги та вважаючи оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, надала відзив, у якому посилається на те, що апелянт приймав участь у справі, своєчасно отримував всі матеріали, виклики, повідомлення та інші процесуальні документи, однак свого відзиву на позов не надавав.

Позивачка вважає, що обставини, встановлені судом у їх сукупності підтверджують поважність причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25.03.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Кравця Ю.І.

23.04.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження.

23.04.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду зазначену цивільну справу було призначено до розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 07.11.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою Одеського апеляційного судувід 27 листопада 2019 року суддею Князюком О. В. справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до спадкової справи № 207/2013, яка відкрита після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 29 грудня 2017 року звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті брата.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року по справі № 520/4694/15-ц, яке апеляційною та касаційною інстанцією залишено без змін, задоволено позовні вимоги ОМР до ОСОБА_4 про визнання відумерлою спадщиною. Визнано відумерлою спадщиною, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м., у тому числі житловою - 27,3 кв.м. Визнано за Одеською міською радою право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м., у тому числі житловою - 27,3 кв.м.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Належно повідомлений про місце і час апеляційного розгляду справи позивач, у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про причини неявки суд не сповістив, не скористався своїм правом підтримати заявлене клопотання про виклик свідка у судовому засіданні.

В зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, позивача та представника відповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_2 посилалась на те, що вона проживає в іншому місті - м. Подільськ, є особою похилого віку, змушена доглядати за хворим чоловіком, важко хворіє сама і майже не виходить на подвір`я. В підтвердження ОСОБА_2 надала суду довідки про те, що вона хворіла церебральним арахноїдитом з рецедивним невритом обличчя. Також ОСОБА_2 у позовній заяві зазначила, що через особливості сімейних відносин, відмінні релігійні погляди, стан здоров`я, зберігаючи добрі стосунки з померлим, мало спілкувалася з ним.

Суд першої інстанції визнав хворобу ОСОБА_2 поважною причиною пропуску на прийняття спадщини через майже п`ять років після смерті спадкодавця.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції. Так, копії довідок, якими підтверджуються наявність хвороб у позивачки і її чоловіка апеляційний суд не вважає достатніми доказами того, що протягом п`яти років позивачка була позбавлена фізичної можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого брата.

Таким чином, суд першої інстанції без належного обгрунтування визнав встановленими обставнини, які мають значення для справи.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачка не була позбавлена можливості протягом майже п`яти років звернутися до нотаріуса у м. Одесі із заявою про прийняття спадщини шляхом надсилання поштою відповідної заяви, засвідченої нотаріально за місцем проживання, а тому проживання позивача в іншому місті не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Так, згідно з частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Положення частини другої статті 1269 ЦК України кореспондується зі змістом підпунктів 3.5, 3.23 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у редакції наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), які були чинними до 04 червня 2013 року.

Відповідно до підпунктів 3.5, 3.6, 3.23 Порядку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Своєчасно поданою вважається заява спадкоємця, підпис на якій повинен бути засвідчений нотаріально, направлена поштою до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, але яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. У такому випадку конверт підшивається у спадкову справу.

З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо необгрунтованості рішення суду першої інстанції в частині поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачкою після померлого брата.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його спростовують, рішення ухвалено з порушенням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задовольненні вимог позивача.

Судові витрати

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентований ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи те, що апеляційна скарга Одеської міської ради підлягає задоволенню, сума сплаченого апелянтом судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Резолютивна частина

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2019 року- задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Одеської міської ради (ідентифікаційний код: 26597691, місцезнаходження: м. Одеса, площа Думська, буд.1) сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 2 881,50 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2020 року.

Судді

Одеського апеляційного суду: О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін