НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 вересня 2020 рокуСправа № 322/419/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Кара Ю.М.,

представника третьої особи - Євмен Т.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом:ОСОБА_2
до:ОСОБА_1 ; ОСОБА_3
третя особа:Новомиколаївська районна державна адміністрація Запорізької області
про:позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

06.05.2020 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить:

- позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття;

- стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття.

Ухвалою судді від 28.05.2020 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила таке.

Протягом останніх років позивач навчалася в Комунальному закладі «Запорізька спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат спортивного профілю» Запорізької обласної ради, що давало їй змогу існувати. В цьому закладі за рахунок держави позивач харчується, живе, навчається. Але, це відбувається лише під час навчального року. На канікулах і на теперішній час, в умовах карантину, позивач не може жити у себе вдома, позивачу не має за що харчуватися, вдягатися і взагалі існувати, оскільки її батьки не цікавляться її життям. Кожен з батьків позивача влаштував своє особисте життя.

Батько позивача з 2012 року з нею не спілкується, коштів на утримання не надавав, участі у вихованні не брав, аліментів не сплачував. Мати позивача зі своїм чоловіком ОСОБА_5 живуть своїм життям, вживають спиртні напої. Вітчим вигнав позивача з дому, а мати не захистила її, про що в органах поліції міститься інформація щодо вчинення насильства в сім`ї. Утримання та виховання з боку матері не здійснюються.

З початку 2020 року позивач мешкає у своєї тітки - ОСОБА_6 , за її рахунок харчується та вдягається. Кошти на особисті потреби позивач заробляє сама, шукає підробітки.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст.ст. 164 - 166 СК України, позивач просила задовольнити її вимоги та підтримала їх у підготовчому засіданні 25.06.2020.

Також 25.06.2020 позивач надала суду письмову заяву про подальший розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 23.06.2020 надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив про повне визнання позову.

Відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк не надала відзиву на позов, у підготовчому засіданні та під час судового розгляду позову не визнала, заперечила проти задоволення позову, надала суду письмові пояснення від 17.09.2020, в яких зазначила таке.

Позивач по справі, ОСОБА_2 є спільною дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Шлюбні відносини ОСОБА_1 із ОСОБА_3 припинені. Після припинення сімейних відносин ОСОБА_3 залишив дочку проживати з ОСОБА_1 . Вихованням та утриманням дитини ОСОБА_3 не займається, дитиною не цікавиться, нічого про дочку не знає.

Проти обставин, викладених у позові, відповідач заперечує, посилаючись на таке. Дочка навчалась у школі-інтернаті спортивного профілю. В даному закладі дочка перебуває на державному утриманні. Під час навчання в м. Запоріжжі, відповідач та її чоловік ОСОБА_5 постійно відвідували позивача, привозили необхідні речі, кошти. Відповідач постійно телефонувала викладачам або директору школи, цікавилась навчанням дочки та успіхами. Влітку 2020 року дочку за запрошенням навчального закладу було переведено до іншої школи-інтернату спортивного типу в м. Києві. Під час вирішення цього питання, відповідач разом з дочкою обговорювали переведення та її навчання в іншому місті. Наразі позивач всім необхідним забезпечена, одягом, взуттям, шкільним приладдям. Відповідач вважає, що вона виконує свої батьківські обов`язки з виховання дочки, піклується про неї, стан її здоров`я, намагається якомога більше часу приділяти дочці та спілкуватись на різні теми.

Відповідач зазначає, що позовна заява не містить жодного доказу на підтвердження обставин того, що вона не виконує, або не належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Також жодним належним доказом не підтверджено постійне вживання відповідачем алкогольних напоїв і та обставина, що ОСОБА_5 вижинав доньку з дому.

За твердженням відповідача, наразі між нею та донькою склались холодні стосунки, позивач не розуміє її та вважає себе дорослою та незалежною.

Поданий висновок органу опіки та піклування відповідач вважає недостатньо обґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 27.08.2020 було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав заявлений позов і висновок органу опіки та піклування, вважав за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав щодо позивача.

У судовому засіданні 17.09.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.11.2003 серії НОМЕР_1 та копією актового запису про народження позивача від 14.11.2003 № 01.

Довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 04.01.2020 № підтверджується те, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з доданим до позовної заяви актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (копія), складеним одноособово депутатом Пеньковським В.Л. без зазначення дати проведення обстеження, позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому назва населеного пункту в акті не зазначена, у зв`язку з чим цей акт судом визнано неналежним доказом.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 23.06.2020 № 01-01-22/0324 щодо відповідача ОСОБА_1 зазначено таке. З 14.04.2020 ОСОБА_3 поставлена на профілактичний облік, як така, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Службою у справах дітей Новомиколаївської райдержадміністрації було направлено матеріали на притягнення до адміністративної відповідальності згідно ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення на ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . 10.04.2020 ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував, провокував бійку, намагався викинути її особисті речі з будинку та виганяв дівчинку із дому, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. 13 квітня 2020 року під час обстеження умов проживання у будинку була повна антисанітарія, вигляд батьків свідчив про те, що батьки вживали алкоголь. Обмежений запас продуктів харчування, приготованої їжі не було, будинок не опалюється. Запас дров обмежений. У будинку відсутнє спальне місце для ОСОБА_2 . При спілкуванні із родичами ОСОБА_1 , стало відомо, що ОСОБА_2 вона не цікавиться, не утримує, після того як дівчинка приїхала із спортивної школи на період карантину, вітчим її з дому вигнав, дитина була вимушена шукати прихистку у тітки ОСОБА_6 , у якої вона поживала у період із 14.04.2020 по 04.05.2020, а потім із 04.05.2020 почала проживати в родині дядька ОСОБА_8 по даний час.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , рідна сестра відповідача ОСОБА_1 , пояснила суду, що в той час коли вона була на заробітках у Польщі, а саме з серпня 2019 року по лютий 2020 року, до неї, приблизно у грудні 2019 року, зателефонувала позивач ОСОБА_3 та попросила матеріальної допомоги, оскільки батьки їй не допомагали. За твердженням свідка, вона надсилала гроші своїй дочці, яка передавала їх ОСОБА_3 . Також ОСОБА_6 зазначила, що позивач проживала у неї декілька місяців, після чого поїхала жити до брата - ОСОБА_8 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснив, що знає позивача близько одного місяця. Свідок зазначив, що позивач мала при собі в достатній кількості особисті речі, зокрема одяг. За припущенням свідка речами позивача забезпечували батьки. Також свідок пояснив, що ОСОБА_3 пішла з дому після того, як вітчим ОСОБА_5 звинуватив її у крадіжці грошей, приблизно однієї тисячі гривень.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що він забезпечував ОСОБА_3 всім необхідним, купував їй необхідні речі. Також свідок зазначив, що ОСОБА_3 не слухається ОСОБА_1 та часто словесно конфліктує з нею. Матеріальне утримання родини, за твердженням свідка, повністю покладено на нього.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка, за її згодою, відповідач ОСОБА_1 пояснила, що вона не зловживає алкогольними напоями та вважає, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо ОСОБА_3 . Також відповідач зазначила, що не надає матеріального утримання дочці на даний час, оскільки займається домашнім господарством, а утримання родини покладено на її чоловіка - ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який є сусідом відповідача ОСОБА_1 , не надав суду істотних показань, зазначивши що знає відповідача ОСОБА_1 близько двох років та характеризує її позитивно, а позивача не бачив вже протягом тривалого часу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15.09.2020 по справі № 537/2238/18 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 91554984), та зазначає таке.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_3 саме по собі свідчить про наявність передбаченої пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підстави для позбавлення особи батьківських прав, оскільки підтверджує свідоме нехтування особою своїми обов`язками щодо виховання дитини.

За правилами частини третьої статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 166 СК України.

З огляду на викладене, визнання позову відповідачем ОСОБА_3 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отжепозов в частині вимог до ОСОБА_3 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Позов в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 суд визнає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, адже під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б були достатньою підставою для застосування крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав. Так, судом на підставі вищезазначених доказів було встановлено та враховано те, що відповідач ОСОБА_1 не виявляє цілковитої байдужості до позивача, цікавиться її життям, займається її вихованням та не бажає розривати відносин з дочкою. Водночас, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 систематично зловживає алкоголем, а сама вона під час розгляду справи заперечила цю обставину. З показань допитаних судом свідків випливає, що конфлікт у відносинах позивача з матір`ю не носить постійного характеру, а триває протягом останніх років. Неспроможність ОСОБА_1 особисто фінансово забезпечувати потреби позивача не є передбаченою законом підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Виходячи з наведеного, суд визнає висновок органу опіки та піклування в частині доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно позивача необґрунтованим і не погоджується з висновком у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 161/4985/17 (реєстраційний номер за ЄДРСР 81573955) зроблено висновок щодо застосування норми ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 у даній справі не звільнений від сплати судового збору.

Отже, з відповідача ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Документально підтверджені судові витрати, понесені сторонами, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити повністю.

3. Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 травня 2020 року, до повноліття ОСОБА_2 .

Аліменти перераховувати на особистий рахунок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділенні Державного ощадного банку України.

5. Зобов`язати ОСОБА_1 у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити особистий рахунок дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділенні Державного ощадного банку України.

6. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

7. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Повне судове рішення складено та підписано 28 вересня 2020 року.

Суддя С.С. Гасанбеков