Справа № 285/2804/20
провадження у справі № 2/0285/903/20
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Коцюба О.М.,

за участю секретаря Янкової Л.П.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2020 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду звернувся Житомирської області звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відсотків за Договором позики № 21-2020 від 21.01.2020 року.

Позов обґрунтований тим, що 21.01.2020 року між ними був укладений Договір позики, за яким відповідач прийняла у власність грошові кошти в сумі 48500 грн., що еквівалентно 2000 дол. США. Відповідно до умов Договору позики відповідач зобов`язалась повернути борг до 21.04.2020 року. Факт отримання коштів підтверджується відповідною розпискою. Крім цього, Договором позики передбачено сплату 3% від суми позики. Станом на 13.07.2020 року борг не погашено. Тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із відповідача на його користь 48500 грн. заборгованості за Договором позики, 7275 грн. - 3% від суми позики, 3000 грн. - правнича допомога та 840 грн. 80 коп. судового збору. Сторонами у договорі зазначено, що місцем виконання договору є АДРЕСА_1 , а тому справа підсудна Новоград-Волинському міськрайонному суду Житомирської області.

01.09.2020 року на адресу суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, із додатками.

Заперечень на відзив не надходило.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Разваляєв Д.С. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Посилається на те, що Договір позики та розписка підроблені. Відповідач із позивачем не знайомі та кошти у нього не брала. Підписи та почерк не схожий з оригіналом. Представник також зауважив, що в різних судах України (Мелітопольському міжрайонному суді Запорізької області, Новоград-Сіверському районному суді Чернігівської області, Ковельському міськрайонному суді Волинської області, Енергодарському міському суді Запорізької області) знаходяться аналогічні справи, у яких її довірителька із позивачами також не знайома. Позови написано ідентично та в однаковому стилі. Відповідачу ОСОБА_3 не відомо як та де вказані особи отримали доступ до її персональних даних.

Суд, заслухавши представника відповідача адвоката Разваляєва Д.С., дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку.

До позовної заяви позивачем ОСОБА_4 додано копію Договору позики №21-2020 від 21.01.202 року та копію розписки від 21.01.2020 року (а.с. 12-15).

У позовній заяві ОСОБА_2 посилається, що у нього наявні оригінали вказаного Договору позики та розписки (а.с. 5).

10.09.2020 року за клопотанням представника відповідача було зобов`язано позивача надати до суду оригінал Договору позики та розписки. Однак, позивачем не виконано вимогу суду, а надіслано клопотання про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних доказів у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

У свою чергу, ч. 6 ст. 95 ЦПК України передбачає, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, позивач на вимогу суду не надав оригінал Договору позики та розписки, копія яких була піддана сумніву судом. Навпаки, позивач, посилаючись у позові на те, що у нього наявні вказані оригінали, надіслав до суду клопотання у якому зазначив, щоб суд виносив рішення на підставі наявних документів у справі.

Тому, на підставі вищевикладеного суд не бере до уваги як доказ копію Договору позики та копію розписки.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись 4, 12, 13, 95, 141, 258, 263, 264, 265, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер- НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий: О.М. Коцюба