Справа № 357/2941/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

21 вересня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 21.11.2019 року відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем VOLKSWAGEN GOLF, рухався автодорогою по бул. Дружби Народів, допустив зіткнення з автомобілем AKURA MDX, що належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. У зв`язку з тим, що пошкодження автомобілів були незначними, було складено повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (Європротокол), згідно якого відповідач визнав свою вину у вчиненні ДТП. Крім того, зазначає, що у Європротоколі, відповідач зазначив, що цивільно-правова відповідальність останнього застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна». Однак, позивачка вказує, що, відповідач в Європротоколі вказав недостовірну інформацію оскільки у відповіді на адвокатський запит ПрАТ «АСК «Інго Україна» повідомило, що автомобіль VOLKSWAGEN GOLF , д.н.з. НОМЕР_1 в товаристві не застрахований. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля, вартість відновлювального ремонту автомобіля AKURA MDX д.н.з. НОМЕР_2 після його пошкодження при ДТП складає 20 170,81 грн., а матеріальний збиток завданої власникові цього ж автомобіля становить 9 741,19 грн., крім того позивачем були понесені збитки на послуги з здійснення оцінки у розмірі 2100 грн. Таким чином, загальна матеріальна шкода, що була завдана позивачу становить - 32 213,60 грн. Разом з тим, позивач у позові вказує, що матеріальна шкода відповідачем не відшкодована, цивільно-правова відповідальність відповідача станом на момент скоєння ДТП застрахована не була, а тому, на підставі ст.ст. 22, 1166. 1187, 1194 Цивільного кодексу України, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 32 213,60 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою від 06.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивачки подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 листопада 2019 року в м. Київ, по бульвару Дружби Народів будинку №40, трапилася ДТП за участю належного ОСОБА_1 автомобіля AKURA MDX д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля VOLKSWAGEN GOLF , д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Учасники ДТП склали повідомлення про ДТП, яке сталось 21 листопада 2019 року, близько 11 год. 45 хв. європротокол без участі працівників відповідних підрозділів МВС України, керуючись пунктом 2.11 "Про Правила дорожнього руху України» та пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та примітки до статті 124 КУпАП. Згідно з пунктом 14 європротоколу від 21.11.2019, ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

Відповідно до зазначеного Європротоколу, цивільна-правова відповідальність водія VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 застрахована ПрАТ АСК «Інго Україна» поліс Серії АМ №5472991.

Відповідно до звіту №0002 про оцінку автомобіля AKURA MDX д.н.з. НОМЕР_2 складеного 13 січня 2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля AKURA MDX д.н.з. НОМЕР_2 , після його пошкодження при ДТП складає: 20 170,81 грн.; матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля AKURA MDX д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає: 9 741,19 грн.

Крім того, позивачем було понесено збитки у вигляді витрат на послуги здійснення оцінки в розмірі 2 100,00 гривень, що підтверджується актом №0002К-20 здачі-прийняття виконаних робіт від 13.01.2020 року та квитанцією серії ААВ №527638 від 13.01.2020 року..

На звернення позивача про страхове відшкодування до ПрАТ АСК «Інго Україна», листом від 04.03.2020 страхова компанія відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки на момент ДТП, автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 не був забезпеченим та поліс ОСЦПВ не діяв, а отже відсутні правові підстави для здійснення страхового відшкодування власнику автомобіля AKURA MDX д.н.з. НОМЕР_2 за збиток, завданий в результаті даної ДТП.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У відповідності до роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За приписами ч.ч. 1, 2 п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Системне тлумачення положень пункту 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 204/3413/16-ц, від 21 листопада 2018 року № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18), від 20 лютого 2019 року № 490/6534/15-ц (провадження № 61-20933св18)..

За нормою пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що на час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.11.2019 року, ОСОБА_2 не мав діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, ПрАТ АСК «Інго Україна» відмовило позивачці ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України д оказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: висновками експертів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неможливість встановити подію дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.11.2019 за участю автомобілів AKURA MDX д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження такої події, зокрема, довідка про дорожньо-транспортну пригоду, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідне рішення суду за результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно особи, винної у вчиненні ДТП.

Отже у відповідача ОСОБА_2 не виникає обов`язку відшкодувати завдану шкоду, оскільки неможливо встановити неправомірність його дій за вказаних обставин, а також його вину при виникненні ДТП, безпосередній причинний зв`язок між такими діями і шкодою відсутній.

За таких обставин, з врахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат у порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-82, 141, 169, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задовленні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель