Дата документу 30.09.2020 Справа № 333/7161/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/7161/19Головуючий у 1-й інстанції Апаллонова Ю.В. Повний текст рішення складено 12.05.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/2223/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Масловець Людмила Сергіївна, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просила визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, встановити ОСОБА_1 додатковий строк шість місяців для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається недоотриманої пенсії спадкодавця. ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті діда. 19.11.2019 року представник позивача звернувся до нотаріуса, де й була зареєстрована спадкова справа №153/2019р. 26.11.2020 року представник позивача звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у видачі свідоцтва відмовлено у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не подала заяву про прийняття спадщини до 6ти місяців і не була зареєстрована на день смерті з померлим за однією адресою. ОСОБА_1 пропустила строк з поважних причин у зв`язку із тим, що дід ОСОБА_3 помер у віці 82 роки на території непідконтрольній українській владі, факт смерті якого було встановлено лише рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 року. А також тому, що до часу смерті позивач змушена була звільнитися з роботи для здійснення за ним догляду, тому протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не мала коштів на вирішення питання оформлення спадщини і лише у вересні 2019 року змогла виїхати на підконтрольну державі Україна територію та отримати свідоцтво про смерть дідуся. Втрата близької людини, відсутність коштів у позивача як непрацюючої особи, необхідність виїзду з тимчасово окупованої території для вирішення процедурних питань перешкодили позивачу прийняти спадщину після смерті діда.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Апаллонову Ю.В. (а.с. 30).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 31) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2020 року (а.с. 130-134) у позові ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 144-148) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 150).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 10 червня 2020 року (а.с. 155), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 156), з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом), а також відпустки судді-доповідача у період з 06 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року включно (а.с. 171-172).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, що був чинним з 02.04.2020 року по 16.07.2020 року включно, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 30 вересня 2020 року повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач через свого представника (а.с. 191 - 192), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а.с. 113), про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, відповідач - Територіальна громада в особі Запорізької міської ради (а.с. 188-189, 193-194) та третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Масловець Л.С. (а.с. 178-179) подали апеляційному суду заяви про розгляд цієї справи апеляційним судом за їх відсутністю та відсутністю їх представників.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: заяви відповідача та третьої особи (нотаріуса) задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а.с. 113).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні позову позивача у повному обсязі у цій справі, правильно керувався ст. ст. 2, 4, 5, 81, 89, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України та, при цьому, помилково, одночасно виходив із двох підстав для відмови у позові позивача у цій справі, а саме: неналежності відповідача та відсутності підстав для визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними, лише одна із яких (неналежність відповідача) у цій справі є правильною.

Проте, останнє не може бути підставою скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача.

Оскільки, в силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження позивача (а.с. 5), її матері ОСОБА_4 (а.с. 9 до шлюбу « ОСОБА_5 »), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.11), та копією свідоцтва про одруження її матері (а.с. 10) і ці обставини також встановлені рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 (а.с. 12-14).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта позивача НОМЕР_1 виданий Пролетарським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 11.10.2001 р.(а.с. 4 зворот).

Згідно із довідкою від 30.09.2019 року №2302- ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 року встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк Донецької області, Україна, громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Донецьк, останнє місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 12-14)

01.10.2019 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено актовий запис № 786 про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, про що 03.10.2019 року видано повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 15).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2020 року встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Донецьк Донецької області, Україна, громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки м. Донецьк, останнє місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

02.10.2019 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено актовий запис №03 про смерть ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Донецьк, про що 02.10.2019 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

19.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , заведено спадкову справу №153/2019.

26.11.2019 року постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не подала заяву про прийняття спадщини до 6ти місяців і не була зареєстрована на день смерті з померлим за однією адресою, строк на прийняття спадщини ОСОБА_1 пропустила. (а.с. 16).

Зі спадкової справи № 153/2019, відкритої 19.11.2019р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. за заявою ОСОБА_1 , вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , протягом шести місяців спадкоємці не зверталися.

Разом із тим, ОСОБА_1 при поданні заяви про прийняття спадщини повідомлено нотаріуса про наявність іншого спадкоємця за законом - дружини спадкодавця - ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (місце реєстрації спадкодавця) (а.с.94).

Згідно із свідоцтвом про одруження, яке наявно в матеріалах спадкової справи 05.08.1959 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 одружилися, спільне прізвище ОСОБА_5 . У подружжя ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася дочка ОСОБА_8 , яка у подальшому одружилася 30.04.1982 року з ОСОБА_9 , прізвище після одруження дружини - ОСОБА_10 . Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 у подружжя ОСОБА_10 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Донецьк.

Разом із тим, в матеріалах спадкової справи відсутні відомості щодо тих обставин, чи оформлено право на спадщину на дружину спадкодавця - ОСОБА_6 , і дані відмову ОСОБА_6 від її прийняття. При цьому судом враховуються ті обставини, що ОСОБА_6 перебуває на непідконтрольній українській владі території.

Згідно із матеріалами спадкової справи (а.с.93-119) спадщиною є неотримана пенсія ОСОБА_3 .

Матеріалами спадкової справи, встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за правом представлення, оскільки її мати померла до відкриття спадщини після батька ОСОБА_3 (ст. 1266 ЦК України), спадщину у встановлений законом строк не прийняла, заяву подано 19.11.2019 року.

Ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що з урахуванням відомостей, які наявні в спадковій справі, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 є наявними двоє спадкоємців за законом однієї черги, першої черги (ст.1261,1266 ЦК України), зокрема, дружина спадкодавця ОСОБА_6 , яка згідно із заяви позивача адресованій нотаріусу, прийняла спадщину після смерті чоловіка в силу ст. 1268 ч.3 ЦК України (зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем) та ОСОБА_1 - позивач.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Залучаючи до участі у справі в якості відповідача територіальну громаду в особі Запорізької міської ради Беспята Г.М. у позові не зазначила і в судовому засіданні не довела, що належним відповідачем є саме територіальна громада в особі Запорізької міської ради, а не інший спадкоємець, який, згідно заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 19.11.2019 року, в силу ст. 1268 ч. 3 ЦК України прийняв спадщину - дружина ОСОБА_6 , яка зареєстрована згідно заяви самого позивача, за тією ж адресою, що і спадкодавець, яка і мала бути у такому разі відповідачем у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому про наявність іншого спадкоємця ОСОБА_1 повідомила нотаріуса у заяві про прийняття спадщини, однак у позовній заяві до суду вказаних обставин не зазначила, про наявність спадкоємця не повідомила.

Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Системний аналіз наведеного вище законодавства дав підстави дійти суду першої інстанції правильного висновку про те, що відповідачами у спорах про спадкове право мають бути спадкоємці, а за їх відсутності територіальні громади.

Аналіз наведених положень процесуального закону дав підстави для правильного висновку суду першої інстанції, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача і правом на звернення з клопотанням про заміну неналежного відповідача у справі наділений лише позивач.

Оскільки позивачкою подано заяву про розгляд справи у її відсутність, клопотань про заміну неналежного відповідача в порядку ст. 51 ЦПК України не подано, суд першої інстанції за власної ініціативи, враховуючи імперативні приписи ст. 51 ЦПК України, позбавлений був можливості здійснити заміну неналежного відповідача належним.

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що у матеріалах справи відсутні відомості про вжиття чи невжиття іншим спадкоємцем офіційних дій із відмовою від спадщини у встановленому національним законодавством України порядку, а також про складання чи нескладання на території непідконтрольній українській владі спадкодавцем заповіту. Тим більше, прийняття спадщини іншим спадкоємцем та отримання свідоцтва на неотриману пенсію після 6ти місяців або отримання неотриманої пенсії ОСОБА_6 в порядку України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не виключає можливості відсутності спадкового майна в натурі через отримання його ОСОБА_6 .

Оскільки. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 вказаного Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим чи не проживали. Виплата недоотриманої пенсії померлого здійснюється вищевказаним категоріям заявників у разі звернення протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою). У разі відсутності членів сім`ї, які мають право на отримання суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера, або незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Проте, апеляційним судом встановлено, що позивач та її представник у судове засідання до суду першої інстанції у цій справі не з`явились, будь-яких пояснень з приводу встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та заяв про заміну відповідача суду першої інстанції не подавали.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції в частині неналежності відповідача у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Проте, поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України, на стадії апеляційного перегляду цієї справи знаходиться вирішення питання про заміну неналежного відповідача Територіальної громади в особі Запорізької міської ради у цій справі на належного відповідача - іншого спадкоємця за законом першої черги після смерті спадкодавця - ОСОБА_6 , яка від спадщини не відмовлялась (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні) та вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавця ОСОБА_3 в силу вимог ст. 1268 ч. 3 ЦК України (а.с.94).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи та, зокрема, ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання про визнання за нею права на спадщину шляхом подачі відповідного позову до суду із залученням належного відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 02.10.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.