Справа № 314/3217/19
Провадження № 2/314/176/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м.Вільнянськ

Справа № 314/3217/19;

провадження № 2/314/176/2020;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Железняк Л.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач звернулася до суду 18.07.2019 року з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з 18.02.1978 року вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі. 31.05.1994 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу вони не припинили сімейних відносин, проживають разом однією сім`єю, ведуть спільне господарство. Останнім часом їхні стосунки погіршилися, суперечки між ними почали виникати стосовно придбаного ними за спільні грошові кошти майна, у зв`язку з чим, позивач змушена звернутись до суду з вищевказаним позовом про поділ майна подружжя, а саме: житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 65000,00 грн.; пасіки 30 вуликів (бджолосімей) за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки на території Новогупалівської сільської ради площею 0,50 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства вартістю 25000,00 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні зменшили позовні вимоги виключивши з позову вимогу про поділ пасіки у кількості 30 вуликів (бджолосімей), на інших позовних вимогах наполягали, просили задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що зазначені в позові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.08.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

30.08.2019 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачу.

07.10.2019 року позивачем подано до суду заяву про виправлення назви позовної заяви, а саме просить вважати вірним назву позову «про поділ подружжя, визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя». Крім того, 07.10.2019 року позивачем подано до суду заяву про допит свідків.

07.10.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду.

14.01.2020 року від позивача до суду надійшла додаткова заява про допит свідків у справі; клопотання про об`єднання цивільних справ № 314/3217/19 та № 314/4943/19 (про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю).

22.01.2020 року від відповідача до суду надійшли заяви про зупинення провадження в справі та про застосування строків позовної давності.

05.03.2020 року від відповідача в порядку ст. 207 ЦПК України до суду надійшла мирова угода.

05.03.2020 року від позивача до суду надійшла заява про затвердження мирової угоди між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 та про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.03.2020 року відмовлено у затверджені мирової угоди між сторонами.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши сторони, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

встановив

сторони перебували у шлюбі з 18.02.1978р. Шлюб розірвано 31.05.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського р-ну Запорізької області, актовий запис №111 (а.с.19-20).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.10.1992 відповідач придбав житловий будинок за адресом: АДРЕСА_1 (а.с.21-22).

На підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 036327 ОСОБА_2 передана земельна ділянка на території с. Новогупалівка, Новогупалівської сільської ради площею 0,50 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.28).

Після розірвання шлюбу сторони не припинили сімейних відносин, до цього часу проживають однією сім`єю, та ведуть спільне господарство.

Відносини позивача та відповідача погіршилися. Відповідач не визнає обставин того, що майно є спільним сумісним майном та вважає його особистою власністю, оскільки оформлене на нього, фактично оспорюючи право власності позивача.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Вивчивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За визначенням ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка є земельна ділянка, одержана із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до яких земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частину будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спірному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України (постанова КЦС ВС від 21.03.2018, справа № 686/9580/16-ц).

Позовних вимог щодо виділу земельної ділянки у розмірі частки будинку не заявлялись, позивач ставила питання щодо виділу їй 1/2 частини спірної земельної ділянки.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки будинок набутий подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а отже є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу шляхом визнання права спільної часткової власності в частці по 1/2 частки кожному з подружжя.

Відносно вимоги про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та її поділ, суд приходить до висновку про відмову в цій частині оскільки земельна ділянка є особистою приватною власністю чоловіка, оскільки одержана із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний подружжям за час шлюбуспільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

3.Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 .В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.03.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

16.03.2020