ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/647/20 Справа № 205/1849/19 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначає, що на праві приватної власності вона є власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :08:112:0028 та домоволодіння, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2015 року.

ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 є сусідами позивача, проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що відповідач встановила загорожу на її земельній ділянці, встановивши металеву сітку та бетонні споруди таким чином, що позбавила можливості користуватися своєю земельною ділянкою та обслуговувати домоволодіння.

Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування позову, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_1 , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :08:112:0028, адреса: АДРЕСА_1 , яка їй належить, шляхом перенесення з дотриманням вимог п.3.25*ДБН 360-92 незаконно збудованої впритул до житлового будинку АДРЕСА_1 огорожі. Стягнути із відповідача на свою користь судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року позов задоволено та ухвалено зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :08:112:0028, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , шляхом перенесення, збудованої впритул будинку АДРЕСА_1 , огорожі.Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

На праві приватної власності ОСОБА_2 є власником домоволодіння та земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9,10).

Сусідньою земельною ділянкою та домоволодінням, розташованими за адресою: АДРЕСА_2 , володіє ОСОБА_1 (а.с.35,47).

Земельні ділянки, що знаходяться у власності сторін мають цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також, мають площу 0,1 га кожна, що зазначено у правовстановлюючих документах та витягах з Державного реєстру речових прав.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків.

З вище вказаного та змісту ст. 152 ЗК України, можна зробити висновок, що тільки власник земельної ділянки або землекористувач може звертатися за захистом своїх порушених прав та у спосіб передбачений законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України підлягають судовому захисту порушені права власників та землекористувачів, власнику земельної ділянки або землекористувачу надано право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із п. «г,е» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Відтак, з урахуванням змісту ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які саме права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач встановила спірну огорожу після вселення позивачів у домоволодіння, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що діями відповідача права позивача порушені.

Крім того, слід зазначити, що вимоги позивача щодо усунення перешкод не конкретизовані.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції не з`ясував, а позивач не довела в суді апеляційної інстанції наявності порушення її прав, свобод або інтересів на момент звернення до суду.

Таким чином, суд дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Ураховуючи викладене і те, що позивач не довела свої позовні вимоги належними і допустимими доказами, а суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, а відтак порушив норми процесуального права, рішення суду, в силу ч.1 ст.376 ЦПК України, необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга задоволена, рішення скасовано та в позові відмовлено, на користь відповідача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко