1Справа № 335/2746/14-ц 4-с/335/10/2020
УХВАЛА
3 березня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.М.,
заявника ОСОБА_1
державного виконавця Святченко Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Стятченко Євгенії Вікторівни у виконавчому провадженні №44493054,
24.12.2019 до суду від ОСОБА_1 надійшла скарга на дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 44493054, за виконавчим листом № 355/2746/14-ц, в якій скаржник простить суд визнати дії головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Святченко Є.В. щодо винесення постанов від 19.11.2019 у виконавчому провадженні № 44493054 про:
-встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;
-про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України;
-про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві полювання;
-про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами - неправомірними і зобов`язати головного державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Святченко Є.В. скасувати їх.
Також зазначає, що при звільненні з попереднього місця роботи з Державної екологічної інспекції у Запорізькій області 10.05.2017 ОСОБА_1 виплачено остаточний розрахунок із заробітної плати, з якого на користь стягувача за травень 2017 року виплачено 3207,74 грн. аліментів, що підтверджується довідкою Держекоінспекції та випискою банку. Таким чином, оскільки виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, він повинен був знати про сплату аліментів в травні 2017 року. У зв`язку з цим, нарахування виконавцем боргу з 05.05.2017, який є підставою для винесення постанов, є очевидно протиправним.
Після звільнення з Держекоінспекції у Запорізькій області 31.05.2017 ОСОБА_1 отримане свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю. Згідно декларацій, поданих на посаді державної служби, стягувач ОСОБА_2 зазначає про отримання від скаржника аліментів протягом 20172018 років.
12.02.2020 від державного виконавця до суду надійшов відзив на скаргу. В обґрунтування відзиву зазначено, що згідно доручення начальника відділу від 10.10.2019 за № 41 у зв`язку із звільненням державного виконавця Ільїної Т.О. виконавче провадження ВП 44493054 передано головному державному виконавцю цього ж відділу Святченко ОСОБА_3 .В.
Для встановлення чи отримує боржник дохід надсилалися запити до ДФС України та ПФУ, згідно відповідей зазначена особа на обліку не перебуває.
Таким чином, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02.12.2019 за виконавчим провадженим ВП 44493054 досі не оскаржений, підтвердження сплати боргу та інші документи щодо отриманого доходу з моменту звільнення з екологічної інспекції ОСОБА_1 не надавав.
Додатково повідомлено, що за виконавчим документом боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Надати копії матеріалів виконавчого провадження не має можливості оскільки матеріали виконавчого провадження ВП 44493054 були передані за місцем реєстрації боржника до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про що було повідомлено боржника листом від 27.12.2019.
На підставі вищевикладеного вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню у відповідності до норм ст.ст. 5, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 Сімейного кодексу України, просить суд відмовити в задоволенні скарги на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області щодо скасування постанов від 19.11.2019 у повному обсязі.
18.02.2020 до суду скаржником подано додаткові пояснення до скарги, у якій скаржник додав, що державним виконавцем порушені вимоги Закону щодо місця проведення виконавчих дій, оскільки скаржник з 1995 року він зареєстрований та проживає в Запорізькому районі Запорізької області, майна в м. Запоріжжі не має. На теперішній час, виконавче провадження передано держаним виконавцем до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і на цей час знаходяться на виконанні у державного виконавця Швакової А. А.
З огляду на зазначене, скаржник просить скасувати постанови від 19.11.2019 у виконавчому провадженні № 44493054 та зобов`язати старшого державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 Анастасію Андріївну скасувати їх.
У судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з додатками у повному обсязі, просив задовольнити скаргу.
Державний виконавець проти задоволення скарги заперечила. Зазначила, що обрахунок розміру аліментів, які підлягають сплаті боржником, здійснюється виключно у відповідності до вимог чинного законодавства України та матеріалів виконавчого провадження.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши надані учасниками провадження письмові докази та заяви по суті скарги, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
На підставі ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.
Матеріалами справи встановлено, що 20.05.2014 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі № 335/2746/14-ц винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2013 до досягнення дитиною повнолітнього віку.
На виконання рішення видано виконавчий лист від 19.08.2014. Виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду здійснювалось Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя, в межах виконавчого провадження №44493054.
Державний виконавець зобов`язаний, використовувати надані йому права відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і не допускати у своїй діяльності порушення права та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Положенням ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Перелік прав та обов`язків державного виконавця визначенийст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 1 якої передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно доручення начальника відділу від 10.10.2019 № 41 у зв`язку із звільненням державного виконавця Ільїної Т.О. виконавче провадження № 44493054 передано головному державному виконавцю цього ж відділу Святченко Є.В.
Згідно листа Державної екологічної інспекції у Запорізькій області встановлено, що аліменти утримані по 04.05.2017 у повному обсязі, боржник звільнився 04.05.2017.
31.10.2019 державним виконавцем виконано розрахунок заборгованості по аліментам, заборгованість (за період з 05.05.2017 по 31.10.2019) склала 65 970,93 гривень.
06.02.2018 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.
Так відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника.
19.11.2019 року державним виконавцем, в рамках виконавчого провадження № 44493054 винесені: постанова державного виконавця «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанова державного виконавця «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання»; постанова державного виконавця «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охоложенною зброєю, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанови державного виконавця «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України».
Усі вищезазначені постанови обґрунтовані тим, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 31.10.2019 за період з 05.05.2017 по 31.10.2019 в сумі 65 970,93 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
02.12.2019 державним виконавцем виконано розрахунок заборгованості по аліментам, заборгованість (за період з 05.05.2017 по листопад 2019 р.) станом на 01.12.2019 склала 68 654,43 гривень.
Боржник ( ОСОБА_1 ) у скарзі посилається на те, що державним виконавцем незаконно винесено зазначені вище постанови, оскільки вважає, що державним виконавцем було неправильно зроблено розрахунок його заборгованості зі сплати аліментів, а також при винесенні оскаржуваних постанов державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції, а саме не було належним чином повідомлено його, як боржника, про існуюче виконавче провадження і не було надано можливості надати пояснення з приводу наявної у нього заборгованості зі сплати аліментів, а тому підстав для винесення зазначених вище постанов у державного виконавця не було, а отже дані постанови підлягають скасуванню.
Щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів суд зазначає наступне.
За правиламист.74 Закону «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.
Згідно зі ст. 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Отже, дії державного виконавця по використанню в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.06.2017 по 31.10.2019 середньої зарплати по м. Запоріжжя на підставі ст. 195 СК України є законними, так як останній ніде офіційно не працює, про що свідчать інформація з реєстрів пенсійного та податкового органів.
Заперечуючи у судовому засіданні на скаргу, державний виконавець зазначила, що розрахунок заборгованості було здійснено у відповідності до наявних на той час у матеріалах виконавчого провадження доказів. І такі твердження спростовані не були, адже скаржником ОСОБА_1 суду не надано доказів того, що боржником дійсно надавалися відповідні документи (про сплату аліментів) державному виконавцю, з чого суд не вбачає протиправності у діях останнього, які полягали у складанні розрахунку за наявними у його розпорядженні документами.
Окрім того, однією з підстав, протиправності винесених державним виконавцем постанов, скаржник зазначає невірність розрахунку наявної заборгованості від 31.10.2019 року, проте таких вимог скаржником не заявлено.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин вимоги заявника ОСОБА_1 щодо оскарження дій та рішень головного державного виконавця Вознесенівського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Святченко Є.В., пов`язаних з проведенням виконавчого провадження № 44493054, не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, ч.1 223, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450451 ЦПК України, суд
Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Стятченко Євгенії Вікторівни у виконавчому провадженні №44493054 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Вступну та резолютивну частини ухвали виготовлено в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 3 березня 2020 року.

Повний текст ухвали виготовлений 13 березня 2020 року.

Суддя І.П. Соболєва