Справа № 541/538/18
Номер провадження 2/541/22/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 березня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А. ,

за участю: секретаря судового засідання - Пащенко Є.М.

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представник адвокат Педорич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 08.08.2017 року,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача з позовною заявою, в якій просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 08 серпня 2017 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смагою Ларисою Михайлівною.

В обґрунтування своїх позовних вимоги зазначила, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 доводилася їй рідною сестрою. З самого народження вони проживали однією сім`єю, а в дорослому віці мешкали по сусідству і тісно підтримували сестринські відносини. У ОСОБА_3 не було своєї сім`ї і вона не мала власних дітей. А тому сестра за декілька років до своєї смерті постійно запевняла її, що все особисте майно перейде у її власність по спадщині по закону або по заповіту. Сестра у власності мала приватний будинок АДРЕСА_1 та три земельні ділянки (паї) на території Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області.

08 серпня 2017 року ОСОБА_3 зробила власне розпорядження у виді заповіту на випадок її смерті, яким заповідала все своє майно племіннику ОСОБА_2 . Позивач вважає даний заповіт не дійсним, оскільки в період життя сестри 2013-2017 рр. остання постійно хворіла на церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, деформуючим остеортрозом колінних суглобів та іншими численними захворюваннями. На останньому році життя у сестри вже були явно виражені ознаки захворювання, вона вже не розуміла значення своїх дій та слів, не пам`ятала що робить і навіщо, не могла згадати обставини, при зустрічі не могла впізнати родичів, остання не могла сама себе обслуговувати, тому всі турботи про сестру позивач взяла на себе разом зі своєю сім`єю. Відповідач жодного дня не проживав разом з тіткою, не піклувався про неї не доглядав, не допомагав фінансово.

За життя лікарями медичної установи рекомендувалося та пропонувалося ОСОБА_1 відвести ОСОБА_3 в Полтавську обласну лікарню, для більш ретельного дослідження та лікування, так як у сестри прослідковувалися ознаки психіатричного захворювання. Сестра позивача категорично відмовилася від звернення до медичної установи. Позивач вважала, що її сестра ОСОБА_3 не могла змінити свій намір та волю та зробити заповіт не на неї, а на свого племінника. Також вважала, що заповіт був складений під впливом відповідача та його віртуальних обіцянок заповідачці допомогти останній з лікуванням і сестра на момент складення заповіту не могла керувати своїми діями та сприймати правових наслідків, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Суду пояснила, що відповідачем порушені її права. Їх було три сестри і два брата. Коли згоріла їх хата, жили в сараї. Побудували нову хату для батьків з якими і жила сестра ОСОБА_4 . Батьки померли. Сестра працювала у колгоспі, була листоношею. Все життя мала рани на нозі, які не загоювалися і з кожним роком їх ставало більше. Дочка позивача кожен рік приїздила і допомагала робити прибирання, на грядці, з ремонтом. А коли вже у сестри здоров`я погіршилося у 2017 році її відвезли до хірурга, який сказав, що треба ампутувати ноги на що сестра категорично відмовилася. За 15 років відповідач не жив зі своєю тіткою, не приїздив до неї, не бачив її хвороби і ті страшні рани на ногах. Про існування заповіту дізналася лише на похоронах сестри. Відповідач обіцяв сестрі показати її професійним лікарям, але на томість приїхав з нею до ОСОБА_5 , де ОСОБА_3 зняла всі гроші з рахунків, які в неї були, і склала заповіт. Вважала, що відповідач не має право на спадкове майно.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив, суду пояснив, що його мати та ОСОБА_3 були двійнятами, а також вона було його хрещеною матір`ю. З нею він часто спілкувася, позичав гроші, які вона трішки віддавала, і які він ніколи не вимагав, щоб вона повертала. Гроші просила на поховання родичів і після їх смерті їх паї перейшли до неї. Перед складанням заповіту тітка зателефонувала і попросила, щоб він приїхав. 09 серпня 2017 року вони поїхали до Мигорода, де склали заповіт. В «Приватбанк» та «Ощадбанк» вона оформила на нього довіреності на випадок, якщо вона зляже. З рахунків коштів він не знімав. В цей день тітка нормально себе почувала.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Педорич В.І., що діє на підставі ордеру на надання правової допомоги та договору про надання правничої допомоги (а.с.115,117) в судовому засіданні вважав позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають до задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.114 т. 2).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( т. 1 а.с.6). Позивачка по справі ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, копією свідоцтва про одруження та не заперечується сторонами ( т. 1 а.с. 4, 18, 24). Відповідно до заповіту від 08 серпня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на випадок смерті зробила слідуюче розпорядження: все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, та все те, на що я за законом матиму право, повністю заповіла ОСОБА_2 , 1967 року народження (т. 1 а.с.7). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради Миргородського району від 27 листопада 2017 року ОСОБА_3 , 1938 року народження була зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.15). Згідно з виписки з медичної карти амбулаторної хворої з АЗПСМ смт.Комишня у 2013 році встановлено діагноз «ІХС: дифузійний кардіосклероз, миготлива тахіаритмія Н2Б ЦАС 2 ст з АГ. Облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок 4 ст. Трофічні виразки обох гомілок». 20.05.2015 року хвора оглядалася в АЗПСМ смт.Комишня, д-з: «ДОА колінних суглобів з больовим синдромом. ЦАС ІІ ст. з АГ». 05.07.2016 р. хвора оглядалася в АЗПСМ смт.Комишня, д-з: «ДОА колінних суглобів з больовим синдромом. ЦАС ІІ ст. з АГ». 20.10.2016 року хвора оглянута лікарем-хірургом Миргородської ЦРЛ д-з: «Облітеруючи атеросклероз судин н/кінцівок 4 ст. Трофічна виразка правої гомілки з больовим синдромом». 25.07.2017 року хвора оглянута лікарем АЗПСМ, д-з «ІХС: дифузний кардіосклероз Н1. Бешиха правої ступні». 08.07.2017 р. оглянута хірургом Миргородської ЦРЛ, д-з «ОАСНК ІІІ ст. залишкові явища термічного опіку (сонцем) правої гомілки з локальним некрозом. ХАН ІІ ст..».28.07.2017 року діагноз «ІХС: дифузний кардіосклероз, Н2А. ОАСНК ІІІ-ІУ ст.Трофічна виразка правої гомілки». 30.08.2017 року діагноз той же. 06.09.2017 року виклик додому, д-з «ІХС: дифузний кардіосклероз Н2А. ОАСНК ІІІ ст. Трофічні виразки лівої гомілки Бешиха лівої гомілки». 08.09.2017 р. виклик додому д-з: «ОАСНК 4 ступеню. Трофічні виразки обох гомілок. ІХС: дифузний кардіосклероз Н2А».22.09.2017 року виклик додому, д-з «ІХС: дифузний кардіосклероз. Н2А, ОАСНК 4 ст. Трофічні виразки обох гомілок», 27.09.2017 р виклик додому: д-з «ІХС: дифузний кардіосклероз. Н2А, ОАСНК 4 ст. Трофічні виразки обох гомілок». 13.10.2017 року оглянута лікарем вдома, д-з «ІХС: дифузійний кардіосклероз Н2А, лівобічна коліка, облітеруючий АС судин н/кінцівок 4 ст. Трофічні виразки обох гомілок». 17.10.2017 року виклик додому, д-з «ІХС: дифузний кардіосклероз миготлива тахіаритмія. Н ІІ б-ІІІ 4 ст. Трофічні виразки обох гомілок». ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 вдома померла ( т. 1 а.с.9-12).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією спадкової справи (т. 1 а.с. 100-112). Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним заповіт, складений 08 серпня 2017 року ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом, оскільки ОСОБА_3 страждала психічним розладом і не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними..

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Оскаржуваний заповіт посвідчено 08 серпня 2017 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О.В. за реєстровим №463.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що обставин посвідчення заповіту не пам`ятає, але воно завжди проводиться згідно з чинним законодавством, встановлюється обсяг цивільної дієздатності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що померла ОСОБА_3 доводиться їй рідною тіткою. Коли вони сім`єю приходили до неї допомагати, остання неодноразово казала матері - ОСОБА_1 , що хату відпише їй. Про поведінку тітки пояснила, що остання була адекватною іноді траплялися запаморочення в результаті яких вона починала кричати, вести не адекватну розмову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що за життя знала померлу ОСОБА_3 . Місяця за три до смерті у неї почалась «манія переслідування». Їй здавалося, що в неї хочуть забрати майно. Також пояснила, що догляд за ОСОБА_3 здійснювала її сестра ОСОБА_1 разом зі сім`єю, також приходив соціальний працівник. Також пояснила, що була дуже здивована тим, що померла залишила спадщину ОСОБА_2 який зовсім не приділяв їй уваги.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що під час оформлення довіреності ОСОБА_3 08 серпня 2017 року її дієздатність було перевірено візуально під час спілкування. В той день ніяких сумнівів у її дієздатності не виникло. Вона виглядала звичайною, тільки була трішки змореною, пересувалася сама.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду пояснила, що вона працює лікарем в селищі Комишня Миргородського району і в 2016-2017 роках обслуговувала ОСОБА_3 , остання зверталася з приводу деформуючого остеоартрозу колінних суглобів, церебрального атеросклерозу з гіпертензією, ішемічної хвороби, облітеруючого атеросклерозу, трофічних виразок. Завжди розмовляла чітко, адекватно відповідала на всі запитання. Повідомила, що всі захворювання які в неї були саме по собі не визивають того стану, що людина стає не при своєму розумі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_14 і ОСОБА_15 знала, бо проживають не далеко від неї. Повідомила, що ОСОБА_16 мала складний характер і була конфліктною людиною. В одній із телефонних розмов остання жалілася на те, що відписала своє майно племіннику і похреснику, який обіцяв її доглянути, а він їй навіть не телефонує. Також пояснила, що в усьому ОСОБА_18 допомагала її сестра ОСОБА_19 , в тому числі оформити статус «дитина війни», оформила субсидію, паї. Піклувалася нею до самої її смерті.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_3 жила одна, допомагати по хазяйству до неї ходили люди. Сама вона по маленьку ходила, бачила як остання неодноразово сама ходила в магазин по хліб. Ніяких неадекватних дій не вчиняла.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що з померлою ОСОБА_3 вона протоваришувала 60 років, остання розповідала їй все до останнього. Хату в якій жила ОСОБА_16 після пожеж допомагала ОСОБА_22 за життя отримала у спадок три паї, кошти вона мала, які лежали на книжках, а вона користувалася лише відсотками. Гроші відписала своєму племіннику ОСОБА_23 , який пообіцяв її взяти в Дніпропетровськ полічити, зробити операцію. Після того, як одписала гроші ОСОБА_24 не обізвався до неї. ОСОБА_25 , онуки, сусіди. Поведінка ОСОБА_26 була адекватна, була при свідомості до самої смерті. За два дні до її смерті свідок була в неї і ніяких неадекватних висловлювань з її сторони не було.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні суду пояснив, що на той момент він працював землевпорядником в Комишнянській селищній раді. В дома у ОСОБА_28 бував. Про заповіт нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні суду пояснив, що він є сусідом покійної ОСОБА_28 . Повідомив, що до тих пір, поки вона ходила вона була людиною адекватною. ОСОБА_30 садила до останнього, по маленьку ходила по хліб. Вже перед смертю з хати не виходила. Ніякої дивної поведінки за нею не замічав.

Для встановлення психічного стану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за клопотанням позивача було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Мальцева, оскільки для з`ясування питань, що мають значення для справи потрібні спеціальні медичні знання (а.с. 38-39 т.2). З акту судово-психіатричного експерта Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева від 30.12.2019 року № 552 вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент підписання заповіту 08 серпня 2017 року будь-яким психічних розладом не страждала. ОСОБА_3 на момент підписання заповіту 8 серпня 2017 року могла розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними (а.с. 89-111 т. 2).

Відповідно до ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ч.1ст. 225 ЦК України - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, доводи позивача щодо того, що заповіт, був складений всупереч волі самої померлої та під час складання цього заповіту вона не могла повно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд знаходить непереконливими, такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та такими, які не тягнуть за собою недійсність заповіту.

На підставі викладеного, приходжу до висновку відмовити у задоволенні позову, за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 посвідченого 08 серпня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 18 березня 2020 року

СуддяО. А. Городівський