ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4972/20
провадження № 2/753/5190/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"10" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Долі М.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

11.03.2020 представник АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом, про стягнення з відповідача на користь банку індексу інфляції та 3% річних за договором про надання кредиту №601203 укладеним 28 серпня 2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким відступлено на підставі договору відступлення прав вимоги від 10 серпня 2018 року на користь ПАТ «Кредобанк», в розмірі 61 421, 58 грн., з яких: 46 261,73 грн. - розмір встановленого індексу інфляції; 15 159,85 грн. - три проценти річних від простроченої суми, посилаючись на порушення позичальником своїх зобов`язань.

Суд на підставі п. 1 ч. 6 ст. 19, ст. 274, ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не прибув, проте в заяві вказав на те, що просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення не заперечував.

Відповідач будучи належним чином повідомленою про судовий розгляд, в судове засідання не прибула, причин своєї неявки суду не повідомила, відзив та заяви/клопотання до суду від неї не надходили.

З урахуванням положень ст. 280,281 ЦПК України та з позицією представника позивача викладено в заяві, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що 28.08.2015 між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №601203, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала суму кредитного ліміту в розмірі 50 000 грн. 00 коп. на строк до 27.08.2016, за користування кредитним лімітом нараховується процентна ставка 1 та складає 48.0000 процентів річних, за користування кредитним лімітом в разі наявності простроченої заборгованості щодо повернення кредитних коштів (кредитного ліміту) чи його частини, на таку прострочену заборгованість за основним боргом (без врахування процентів) нараховується процентна ставка 2 та складає 78.0000 процентів річних, за користування коштами у пільговий період кредитування, встановлюється процентна ставка у розмірі 0,00001 % процентів річних.

10.08.2018 між ПАТ «Фідобанк» та ПАТ «Кредобанк» - позивачем по справі, укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого останньому було відступлено права вимоги до позичальників зазначених у Додатку № 1, набувши усі права кредитора за основними договорами (а.с. 4).

В додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2020 зазначено, за № 16417, охд 8427166, № кредитного договору №601203 від 28.08.2015, позичальником по якому є відповідач ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості станом на 10.08.2018 становить 131 830, 66 грн., з яких 49 471,05 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 82 359,61 - сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с.6).

13.08.2018 складено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами №601203 від 28.08.2015 (а.с. 7).

За розрахунком позивача заборгованості 3 % річних та інфляційних нарахувань по заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №601203 від 28.08.2015, виходячи з загальної суми боргу 168 772, 96 грн., станом на 24.02.2020 розмір встановленого індексу інфляції становить 46 261, 73 грн., три проценти річних від простроченої суми - 15 159,85 грн. (а.с. 16).

При цьому, позивачем не надано розрахунку на підтвердження загальної суми заборгованості відповідача за спірним кредитним договором в розмірі 168 772, 96 грн. за три роки прострочення, з 24.02.2017 по 21.02.2020, розміром заборгованості зазначеним у Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10 серпня 2018 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Згідно п.3 Договору про відступлення прав вимоги новий кредитор зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення права вимоги за Основними договорами протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним Основним договором.

Доказів про повідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора суду не надано, історія роботи по кредитній угоді від 04.03.2020 також не підтверджує його отримання (а.с. 7, 17).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № №444/9519/12 зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові наголосила, що в розумінні ст. 1054 ЦК України, де наводиться визначення кредитного договору, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Отже положення ст. 625 ЦК України може бути застосоване виключно до основного грошового зобов`язання, яке порушив (прострочив) боржник.

За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, згідно з частиною шостої статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 наголосила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивач не надає суду розрахунок боргу відповідача на суму 168 772,96 грн. та його складові, не надає докази виникнення такої заборгованості на початок нарахувань трьох процентів річних та інфляційні втрати, а отже не доводить розмір простроченого основного грошового зобов`язання за кредитним договором, на яку згідно зі ст. 625 ЦК України може здійснюватися нарахування трьох процентів річних та інфляційні втрати.

Також, позивач безпідставно визначив дату початку нарахувань трьох процентів річних та інфляційних - 24.02.2017, не набувши на цю дату прав вимоги за кредитним договором, оскільки договір про відступлення прав вимоги був укладений між ПАТ «ФІДОКОМБАНК» та ПАТ «КРЕДОБАНК» пізніше, а саме: 10.08.2018.

Крім цього, не дивлячись на відсутність розрахунку боргу позичальника на момент закінчення строку кредитування, який згідно умов договору про надання кредиту №601203 до 27.08.2016 - у суду немає сумнівів, що позивач значно завищив розмір простроченого зобов`язання за кредитним договором, визначивши його в сумі 168 772,96 грн.

Так, відповідно до поданих позивачем документів первісний кредитор ПАТ «ФІДОКОМБАНК» визначив розмір грошової вимоги, що відступається новому кредитору ПАТ «КРЕДОБАНК» за кредитним договором з ОСОБА_1 сумою заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 131 830,66 грн. станом на 10.08.2018, яка згідно поданого позивачем Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги складається з основного зобов`язання за кредитним договором у розмірі 49 471,05 грн. та сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 82 359,61 грн., якими можуть бути: пеня, штрафи, додаткові відсотки тощо, що обраховуються в процентах, але не відносяться до основного грошового зобов`язання за кредитним договором, а отже не є простроченим зобов`язанням в розумінні ст. 612 ЦК України, на яке може здійснюватися нарахування в порядку ст. 625 ЦК України.

Основне зобов`язання за кредитним договором з огляду на умови такого виду договорів та положення ст. 1054 ЦК України слід розуміти як сумарний розмір позичкового боргу та розмір нарахованих до сплати процентів за користування кредитом під час строку дії договору (строку кредитування) за ставкою, визначеною в кредитному договорі.

Однак, суму заборгованості за основним зобов`язанням, яка вказана в Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 в розмірі 49 471, 05 грн, суд не може перевірити та взяти за основу при вирішенні спору сторін, у зв`язку з відсутністю розрахунку боргу кредитором, неподання ним графіку погашення платежів, не викладу позивачем обставин та ненадання доказів порушення чи невиконання цього графіку ОСОБА_1 протягом строку дії кредитного договору.

При цьому, сам Додаток №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 стосовно боржника ОСОБА_1 визнається судом неналежним та недопустимим доказом з огляду на те, що він як невід`ємна частина цього договору не містить підписів сторін та не має ознак витягу з повного Додатку, що має наслідком не доведення позивачем «КРЕДОБАНК» факту набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором №601203 від 28.08.2015, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «ФІДОКОМБАНК».

Оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування основної заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором в заявленій сумі (168 772,96 грн.), вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 46 261,73 грн., які нараховані на відповідну суму, а також трьох процентів річних в розмірі 15 159,85 грн. є не доведеним та не підлягають задоволенню. А тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю.

Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 274-282, 289, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3% річних відмовити.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Заставенко М.О.