У Х В А Л А

16.03.2020 Справа №2-1406/10

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О.М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

та учасників справи:

державного виконавця Корната Р. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання дій Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) протиправними,

В С Т А Н О В И В :

Заявник Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся в суд із скаргою про визнання дій Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) протиправними.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист №2-1406/10 від 13.09.2010, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 1 255 804,16 боргу, 79 796,09 грн. відсотків, 7 472,18 грн. пені, 1 700 грн. сплаченого судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Державний виконавець склав акт опису та арешту майна - житлового будинку з мансардою і цокольним поверхом готовністю 62 % та земельної ділянки площею 0,087 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Державний виконавець вчинив протиправні дії щодо повернення виконавчого документа стягувачу, згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.01.2020, оскільки мораторій на звернення стягнення на заставне майно, передане в забезпечення по валютних кредитах діє не на постійній основі, а припинить чинність 21.10.2020, повернення виконавчого документа стягувачу і припинення виконавчого провадження є незаконними.

У зв`язку з цим заявник просить визнати протиправними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо повернення виконавчого документа стягувачу, згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.01.2020.

У судовому засіданні представник заявника у судове засідання не з`явився, хоча в попередньому судовому засіданні скаргу підтримав та був повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, а тому суд вважає, що неявка представника стягувача не перешкоджає її розгляду.

У судовому засіданні старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) просить відмови у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що дана скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні з`ясовано, що на виконанні у Тернопільському районному відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавчий лист №2-1406/10 від 13.09.2010, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 1 255 804,16 боргу, 79 796,09 грн. відсотків, 7 472,18 грн. пені, 1 700 грн. сплаченого судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

07.06.2013державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складено акт опису та арешту майна - житлового будинку з мансардою і цокольним поверхом готовністю 62 % та земельної ділянки площею 0,087 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

20.01.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що стягувач відмовився залишити за собою нереалізоване рухоме майно. За боржником зареєстрований будинок, звернути стягнення на який неможливо у зв`язку із дією мораторію встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В пункті 3 частини 2 статті 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження.

Згідно ч. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратить чинність 21.10.2020.

Частиною 3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи, що державним виконавцем встановлено, що не можливо звернути стягнення на житловий будинок з мансардою і цокольним поверхом готовністю 62 % та земельної ділянки площею 0,087 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , оскільки встановлено заборону на звернення стягнення Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог закону.

Також суд зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону ( ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

За таких обставин, слід відмовити у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання дій Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) протиправними.

На підставі наведеного, керуючись ст. 260, 261, 352-354, 450-452 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання дій Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) протиправними.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 19 березня 2020 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко