Справа № 297/2846/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П..

з участю секретаря: Чучка Н.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 11 вересня 2018 року у справі№ 297/2846/17 (Головуючий: Ільтьо І.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Бенянської сільської ради та ОСОБА_2 про скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державний акт на право приватної власності на землю, посилаючись на те, що рішенням Берегівської районної ради від 14 листопада 1990 року № 251 позивачу надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Берегівської районної ради видано паспорт на забудову земельної ділянки від 14 листопада 1990року № 211, згідно якого позивачу надано дозвіл на забудову земельної ділянки площею 700 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевказаних документів районним архітектором Берегівської районної ради видано дозвіл на право виконання будівельних робіт від 14 листопада 1990 року, на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивачу було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Сусідня земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 009297 від 26 червня 1997 року, який було видано на підставі рішення двадцятої сесії Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області ХХІ скликання від 30 грудня 1995 року.

Вважає, що з позивачем сумісним землекористувачем ніхто не погоджував межі земельної ділянки при передачі її у власність ОСОБА_3 .

Крім того, оспорюваний державний акт є незаконним, так як таким посвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,44 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 при тому, що рішенням двадцятої сесії Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області ХХІ скликання від 30 грудня 1993 року, на підставі якого було видано вищевказаний державний акт, ОСОБА_3 було передано у власність лише 0,35 га землі.

Враховуючи те, що оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 009297 від 26 червня 1997 року є похідним від оскаржуваного рішення двадцятої сесії Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області ХХІ скликання від 30 грудня 1995 року, то з огляду на приписи ст.. 16 ЦК України та ст.. 152 ЗК України захист прав та інтересів позивача має здійснюватися шляхом визнання недійсним зазначених рішень та державного акту.

Рішенням Берегівського районного суду від 11 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 009297 від 26 червня 1997 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 320,00 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення двадцятої сесії Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області ХХІ скликання від 30 грудня 1995 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення даної позовної вимоги, як таке що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як оспорюваний державний акт є незаконним, адже таким посвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,44 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 при тому, що оспорюваним рішенням ОСОБА_3 було передано у власність лише 0,35 га. Проте із позивачем суміжним землекористувачем ніхто не погоджував межі земельної ділянки при передачі її у власність ОСОБА_3 і внаслідок цього останньому було передано у власність частину земельної ділянки, якою фактично користувався позивач. Крім того, ОСОБА_3 самовільно зайняв значну частину земельної ділянки позивача, що фактично не унеможливлює її використання за призначенням. Оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 009297 від 26 червня 1997 року є похідним від оскаржуваного рішення двадцятої сесії Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області ХХІ скликання від 30 грудня 1995 року, то з огляду на приписи ст.. 16 ЦК України та ст.. 152 ЗК України захист прав та інтересів позивача має здійснюватися шляхом визнання недійсним зазначених рішень та державного акту. У решті рішення ОСОБА_1 не оскаржено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для визнання недійсним державного акту на землю відсутні, так як позивачем не надано жодного доказу наявності порушення, невизнання або оспорювання позивача прав, свобод чи інтересів. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту прийняття спадщини за батьком і незважаючи на це, судом визнано встановленим даний факт. Крім того, судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог помилково застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не застосовано закону, який підлягав застосуванню для регулювання спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі у частині ними оскарженні, ОСОБА_2 , який просить рішення суду скасувати, і відмовити у задоволенні заявлених позовних вимогах, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Берегівської районної ради народних депутатів Закарпатської області від 14 листопада 1990 року № 251 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевказаного рішення виконавчий комітет Берегівської районної Ради народних депутатів Закарпатської області видано паспорт на забудову земельної ділянки в населеному пункті Української РСР від 14 листопада 1990 року № 211, згідно якого позивачу надано дозвілна забудову земельної ділянки площею 700 кв. м. , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

14 листопада 1990 року архітектором Берегівської районної ради видано дозвіл на право виконання будівельних робіт на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі рішення двадцятої сесії Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області ХХІ скликання від 30 грудня 1993 року ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 009297 від 26 червня 1997 року, для обслуговування індивідуального житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства.

Главою 2 ЗК України 1190року (в редакції від 22 червня 1993 року, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення та видання державного акту) визначено підставу і порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинна бути не більше: у сільських населених пунктах 0,25 гектара, селищах міського типу 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників колгоспів не більше 0,25 гектара, у містах 0,1 гектара.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 102 ЗК України (1990 р) проекти утворенн нових землеволодінь і землекористувань після погодження із заінтересованими власниками землі та землекористувачами розглядаються і затверджуються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст. 22 ЗК України (1990 р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і

одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на

місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право на користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими районними Радами народних депутатів ( ч. 1 ст. 23 ЗК України).

Державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею є документами, що посвідчують право власності та право постійного користування і видаються на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, а тому у спорах, пов`язаних із правом власності на землю та правом постійного користування землею, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти,Є так і самі державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При зверненні із зазначеним позовом до суду позивачем не надано жодного належного доказу, що ним і його батьком ОСОБА_5 було дотримання належної процедури отримання у власність та користування земельної ділянки, так як рішення сільської ради і паспортом на забудову земельної ділянки не посвідчується їх право або користування земельною ділянкою.

Також, позивачем не надано належного доказу про прийняття у спадщину майна його покійного батька ОСОБА_5 , а саме земельної ділянки та будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У матеріалах справи міститься будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника 1990 року, але у ньому відсутній дозвіл на будівництво двох індивідуальних будинків.

Разом з тим, у державному акті виданий ОСОБА_3 батьку відповідача, міститься підпис батька позивача ОСОБА_5 , який був сумісним землекористувачем та попереднім власником земельної ділянки, який погодив, визнав та не заперечував проти закріплення саме в тій конфігурації та площі меж земельних ділянок та при житті не оспорював правовстановлюючі документи батька відповідача.

Крім того, позивачем не доведено факт незаконного прийняття оспорюваного рішення двадцятої сесії Бенянської сільської ради від 30 грудня 1993 року, яким ОСОБА_3 було передано у власність 0,35 га земельної ділянки для обслуговування будинку.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю І-ЗК № 009297 від 26 червня 1997 року ОСОБА_3 передано у власність на 0,09 га більше землі, ніж він отримав на підставі рішення сільської ради від 30 грудня 1993 року.

ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, що цим державним актом порушуються його права на земельну ділянку, яка належала батьку ОСОБА_5 і має місце збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 за рахунок земельної ділянки, яка перебувала у користуванні його батька.

Наданий суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 висновок експертного дослідження, складеного 06.11.2019 року судовим експертом Туряниця І.А., судова колегія до уваги не приймає, як належний та допустимий доказ, оскільки експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та такий проводився візуальним обстеженням та аналізу наданих географічних документів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити..

Рішення Берегівського районного суду від 11 вересня 2018 року скасувати

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой