Номер провадження: 22-ц/813/7595/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року м. Одес

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила поновити їй пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, який було видано Приморським районним судом м. Одеси 08.11.2013 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2013 року у справі №522/11429/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, який було видано Приморським районним судом м. Одеси 08.11.2013 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2013 року у справі №522/11429/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

В судове засідання, призначене на 01.10.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду, зазначеним вимогам відповідає в повній мірі, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність поважних причин для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України N1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Згідно ст.127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України N 606-XIV від 21.04.99 "Про виконавче провадження", що діяв на час видачі виконавчого листа 08.11.2013 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 22 Закону України N 606-XIV від 21.04.99 "Про виконавче провадження" строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішення законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі разі якщо судове

рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його постановлення.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2013 року Приморським районним судом міста Одеси по справі № 522/11429/13-ц було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за договором позики. Приморським районним судом м. Одеси 08.11.2013 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2013 року у справі №522/11429/13-ц був виданий виконавчий лист. Судом також встановлено, що 11.03.2015 року та 17.03.2015 року заявник ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про поновлення виконавчого провадження, видачу виконавчого листа та видачу дублікату виконовачого листа. Ухвалою від 02.06.2015 року заяву було задоволено. Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа та видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2013 року. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08.12.2016 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року було скасовано. Так як рішення суду про стягнення суми боргу боржником не виконано, заявник звернулась до суду із заявою про поновлення виконавчого провадження та видачу виконавчого листа. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2017 року заяву задоволено частково. Видано виконавчий лист, який було видано Приморським районним судом м. Одеси 08.11.2013 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2013 року у справі №522/11429/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди. 13.02.2017 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження. 19.03.2018 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси постанову про відкриття виконавчого провадження було скасовано, посилаючись на те, що пропущений встановлений законом однорічний строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. Заявником було оскаржено рішення та 23.10.2018 року постановою Апеляційного суду Одеської області було скасовану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року та виконавче провадження було знову на виконанні. Однак згідно постанови Верховного суду №522/11429/13-ц від 10.06.2020 року, постанову Апеляційного суду Одеської області від 23.10.2018 року скасовано, залишено в силі ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року відповідно до якої скасовано постанову від 13.02.2017 року про відкриття виконавчого провадження. 02.07.2020 заявнику було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання керуючись п.2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

В поданій апеляційній скарзі апелянт просить поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, який був виданий Приморським районним судом м. Одеси 08.11.2013 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2013 року по справі №522/11429/13-ц та посилається на те, що виконавчий документ вже сім років знаходиться на виконанні, однак з незалежних від неї причин неодноразово був повернутий ОСОБА_1 .

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже було зазначено судом апеляційної інстанції вище, відповідно до частини першої статті 22 Закону України N 606-XIV від 21.04.99 "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року.

Так, для виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2013 року, що набрало законної сили 19 лютого 2015 року, початком перебігу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є 20 лютого 2015 року, а 20 лютого 2016 року сплив однорічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання (за Законом N 606-XIV від 21.04.99 "Про виконавче провадження", що діяв на час видачі виконавчого листа 08.11.2013 року). А тому головним державним виконавцем при відкритті 13 лютого 2017 року виконавчого провадження № 53366869 порушено вимоги пунктів 1, 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий лист слід було повернути стягувачу або суду. Даний висновок знайшов своє відображення в постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у даній справі.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку щодо необхідності залишення без змін оскаржуваної ухвали суду з огляду на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо необхідності відмовити у задовленні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з відсутністю поважних причин пропуску цього строку.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06.10.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда