У Х В А Л А

"30" вересня 2020 р. Справа153/324/19

Провадження6/153/11/20-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.

стягувача ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області подання головного державного виконавця Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Мушик Т.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа. Дане подання мотивоване тим, що на виконанні відділу знаходиться виконавче провадження №60427857 з примусового виконання виконавчого документа, за якими відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 172 850 гривень. Незважаючи на вичерпні заходи, рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено. У зв`язку із викладеним, просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , на строк до повного виконання зобов`язань покладених на нього виконавчим листом №153/324/19 виданого 16 липня 2019 року.

У судове засідання заявник головний державний виконавець Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Мушик Т.В. не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, подання підтримала, просила його задовольнити.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засідання подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 підтримала та просила суд його задоволити.

Представник боржника ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 .. Вказав, що ОСОБА_3 не ухиляється від виконання зобов`язання та здійснив часткове погашення заборгованості по виконавчому провадженні ВП№60427857. Тому просить суд відмовити в задоволенні даного подання.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.

Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) знаходиться виконавче провадження №60427857 за виконавчим листом № 153/324/19 виданим 16 липня 2019 року Ямпільським районним судом Вінницької області у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 172 850 гривень. Так, у постанові головного державного виконавця Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про відкриття виконавчого провадження було зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію зазначеної постанови, яка надсилалася боржникові .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна суб`єкта від 11.09.2020 року за боржником ОСОБА_3 не зареєстровано нерухомого майна.

Постановою державного виконавця від 03 грудня 2019 року був накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника. При цьому із листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» №12860 від 03.12.2019 року вбачається, що у ОСОБА_3 відкриті банківські рахунки, на яких відсутні грошові кошти для виконання постанови державного виконавця. Також під час проведення виконавчих дій було встановлено, що пенсії ОСОБА_3 не отримує, за трудовими та цивільно-правовими договорами останній не працює. В межах виконавчого провадження в автоматичному режимі було здійснено запит до МВС України та отримано відповідь про те, що в базі даних МВС за боржником ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб. Під час виконання рішення суду державним виконавцем також було встановлено, що боржник ОСОБА_3 в період з 24.10.2019 по 10.09.2020 р. не перетинав державний кордон України.

Згідно з п. 9 ч.1 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

У статті 129 Конституції України наголошується, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що право на справедливий суд стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне обов`язкове судове рішення залишилося невиконаним (п. 74 рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі» за заявою № 22774/93 від 28.07.1999; п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» за заявою № 60750/00 від 20.07.2004; п. 42 рішення ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» за заявою № 67534/01 від 27.07.2004).

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Разом із тим, обмеження у праві виїзду за межі України є одним із засобів дієвого спонукання боржника до реального виконання судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №760/1293/17 від 30.10.2019, який суд враховує під час розгляду та вирішення цього подання з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Інший висновок, на думку суду, не відповідав би принципам справедливості, добросовісності та розумності, а також унеможливив би забезпечення прав та законних інтересів стягувачів.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України» від 21.01.1994 право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції; по-третє, знаходитися у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправданим лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості (рішення ЄСПЛ у справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009).

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З огляду на словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доводи представника боржника про часткове погашення ОСОБА_3 заборгованості за виконавчим листом № 153/324/19 не підтверджено жодним доказами. В матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про вчинення боржником дій щодо погашення заборгованості.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що про відкриття виконавчого провадження боржник був повідомлений згідно з порядком, визначеним Законом України «Про виконавче провадження». Отже, відповідно до закону до відома боржника було доведено про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження боржника було зобов`язано подати декларацію про доходи та майно. Проте боржник будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення у вказаному виконавчому провадженні, не здійснив. Крім того, обізнаність боржника про існування боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 та невжиття ним заходів щодо виконання судового рішення свідчить про допущену боржником свідому бездіяльність, яка дає підстави розцінити це як ухилення від виконання зобов`язань за виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступного висновку: боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, у той час як виконавець зі свого боку вчинив всі дії, передбачені законом. Зазначені обставини свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити подання державного виконавця та тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 на строк до повного виконання ним відповідного судового рішення.

Суд також вважає за доцільне роз`яснити боржнику, що обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України може бути скасоване за вмотивованою заявою боржника після вжиття ним заходів, спрямованих на виконання обов`язків, покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 1291 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, ст.ст. 10, 258-261, 263, 441 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Подання головного державного виконавця Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на строк до повного виконання зобов`язання покладеного на нього виконавчим листом №153/324/19 виданого 16 липня 2019 року про стягненя з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 коштів в сумі 172 850 гривень.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що суд може скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів із дня складання цієї ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 01 жовтня 2020 року.

Суддя : М.М.Дзерин