Номер провадження: 22-ц/813/4811/20
Номер справи місцевого суду: 522/4711/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.в.м. 1-11).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 року було замінено відповідача ОСОБА_6 на належних відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 09 липня 2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування (справа №522/4711/17) та цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності (справа №522/11131/17). Присвоєно справі номер - 522/4711/17, номер провадження - 2/522/3428/18.

27 травня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про забезпечення позову, згідно якого просила в якості забезпечення позову : - накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна - квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.в.м. 16-29).

30 травня 2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Домусчі Л.В.) заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна - квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.в.м. 30-33).

26 грудня 2019 року ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року (а.в.м. 34-42).

04 лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя ОСОБА_9.) представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 поновлено строк апеляційного оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року (а.в.м. 45-46).

10 лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя ОСОБА_9., судді Драгомерецький М.М., Громік Р.Д.) справу призначено до розгляду (а.в.м. 47).

У зв`язку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 09 квітня 2020 року № 914/0/15-20 суддю ОСОБА_9 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку; протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2020 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючого судді - Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.04.2020 року (головуючий суддя Дрішлюк А.І., судді Драгомерецький М.М., Громік Р.Д.) справу прийнято до провадження, призначено до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судове засідання сторони не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що об`єктом спору є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якої сторонами заявлено вимоги про визнання права власності за законом у порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , тому беручи до уваги предмет спору та підстав, з яких заявлені обидва позови суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити вимоги представника ОСОБА_5 - адвоката Антонової Л.Г. щодо забезпечення позову в обраний нею спосіб, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами та з метою усунення загрози неможливості або утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції, однак вважає за необхідне зазначити наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Приймаючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами формуючи відповідні висновки щодо суті вимог заявника та приймаючи ухвалу щодо застосування/відмови в застосуванні відповідного заходу забезпечення позову.

Види забезпечення позову передбачено у частині 1 статті 150 ЦПК України, частиною 3 даної норми процесуального права встановлено вимогу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року).

Заява ОСОБА_5 про забезпечення позову мотивована тим, що на теперішній час спір стосовно нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 не вирішено, заявниці 23.05.2019 року стало відомо, що спірна квартира виставлена на продаж ріелторами, на підтвердження чого надала до суду фотокартки, з яких вбачається, що на балконі вивішений банер із пропозицією продажу. Також, посилалась на те, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.05.2019 року вбачається, що власником квартири є ОСОБА_11 на підставі договору дарування від 08.04.2019 року серії та номер: 613. Вважає, що за час розгляду даної справи судом існує реальна загроза подальшого відчуження спірної квартири, що у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_5 істотно ускладнить ефективний захист прав позивача за зустрічним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 набула право власності на спірне майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вже в процесі розгляду справи в Приморському районному суді. З копій фото, наявних у виділених матеріалах справи, неможливо ідентифікувати ані адреси, за якою зроблені фото, ані жодних банерів на балконі.

Разом з тим, як вбачається з заяви про забезпечення позову, позивач посилалась на потенційну можливість відчуження спірного майна як на підставу, що унеможливить чи ускладнить виконання рішення суду у майбутньому. Погоджуючись з доводами заявника у цій частині, суд першої інстанції не врахував неспівмірність заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна із заявленими позовними вимогами та дійшов помилкового висновку, щодо вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна, що є надмірним втручанням у права відповідача.

Апеляційний суд зазначає, що спір щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на момент постановлення оскаржуваної ухвали та ухвалення цієї постанови існує, та вважає своїм обов`язком звернути увагу на те, що вид забезпечення, вжитий судом першої інстанції, не є співмірним заявленим позовним вимогам. З урахуванням предмету спору, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви позивача про забезпечення позову, однак не погоджується з обраним судом видом забезпечення позову у вигляді арешту, оскільки у зазначеній справі доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заборона відчуження майна на відміну від його арешту забезпечує як можливість виконання рішення по справі, так і зберігає можливість володільцю майна продовжувати використовувати обтяжене майно за призначенням, тому саме такий вид забезпечення позову є законним і пропорційним способом ефективного захисту прав як позивача, так і власника нерухомого майна. Тому апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянту був наданий доступ до суду, оскаржуване судове рішення переглянуто в межах доводів апеляційної скарги з врахуванням обставин, на які посилався заявник, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта. При цьому апеляційний суд роз`яснює, що апелянт може бути залучений судом першої інстанції до участі в справі в якості третьої особи або вступити в процес з самостійними вимогами.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржувану ухвалу в частині виду забезпечення позову з арешту на заборону відчуження вищевказаного нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 рокупро забезпечення позову - змінити.

В зміненій частині постановити ухвалу, якою забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

28.09.2020 року м. Одеса