Справа № 419/2595/19
Провадження № 2-о/419/2/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.,

за участю: секретаря Московченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, заінтересована особа: Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Луганській області, управління Пенсійного фонду м. Лисичанськ Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, заінтересована особа: Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Луганській області, управління Пенсійного фонду м. Лисичанськ Луганської області.

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці ОСОБА_3 , з яким остання перебувала у шлюбі. ОСОБА_3 перебував на обліку в Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області (Новоайдарське відділення), отримував пенсію, розмір якої становить 4300 грн. Заявник є внутрішньо переміщеною особою і пенсіонеркою за віком, розмір її пенсії становить 2300 грн. Пенсія померлого чоловіка була основним джерелом засобів для існування.

Заявник має намір оформити пенсію у зв`язку з втратою годувальника. При зверненні з заявою до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (Новоайдарське відділення), їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що документи, що засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, були видані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Та для отримання пенсії було запропоновано звернутись до суду.

Встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заявнику необхідно для оформлення пенсії.

Представник заявника ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився до суду надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Луганській області в судове засідання не з`явилась, до суду надіслала відзив на заяву зазначивши, що ОСОБА_3 станом на момент своєї смерті перебував на обліку в Лисичанському ОУ ПФУ в Луганській області, в той час, як сама заявниця перемістилась з території, тимчасово не підконтрольній Українській владі до Новоайдарського району Луганської області 13.12.2017 року, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України № НОМЕР_1 , виданої УСЗН Новоайдарської РДА Луганської області. Оскільки згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» задля отримання пенсії внутрішньо переміщена особа має фактично переміститись та проживати на території, підконтрольній Українській владі, а саме за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Таким чином ОСОБА_2 не надала жодного доказу на підтвердження факту перебування на утриманні чоловіка, а її пенсія є більшою, ніж прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» тому факт утримання відсутній (а.с.35).

Представник заінтересованої особи управління Пенсійного фонду м. Лисичанськ Луганської області, в судове засідання не з`явився, надав інформацію про те, що з 01.08.2014 року електронну пенсійну справу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 було взято на облік в УПФУ м. Лисичанську як внутрішньо переміщену особу з тимчасово окупованої території. Щомісячно отримував пенсію за віком у розмірі 4034,80 грн. З 01.12.2014 року виплата пенсії ОСОБА_3 була припинена згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24.12.2014 року (а.с.46).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Пунктом 8 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Статтею 36 Закону України № 1058 від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі неможливості надати документи, визначені Порядком, факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , заповненого на російській мові « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 » уклали шлюб (а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 в м. Луганськ (а.с.13).

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно з копії паспорта серії НОМЕР_6 , ОСОБА_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно з довідки про взяття на облік особи від 13.12.2017 року № НОМЕР_1 , фактичне місце проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_7 , виданого 03.03.2011 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_2 є пенсіонером по інвалідності (а.с.8).

Згідно з відповіді Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Луганській області від 21.10.2019 року №8076/03-02 ОСОБА_2 знаходиться на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, як внутрішньо переміщена особа з 01.04.2017 року по теперішній час (а.с.25-26).

Відповідно до відповіді Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Луганській області від 22.10.2019 року №8077/03-02 ОСОБА_3 в управлінні на обліку не перебував та не перебуває по теперішній час (а.с.24).

Згідно з довідки інформаційного центру персоніфікованого обліку Центральної бази даних архівних особових рахунків ОСОБА_3 перебував на обліку в Лисичанському ОУ ПФУ в Луганській області (а.с.36).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_4 виданого 24.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 62 років, місце смерті Луганська область, місто Луганськ (а.с.13).

Згідно з довідки виданої комунальним підприємством «міське домоуправління Зимогірської міської ради» від 09.09.2019 року про те, що з померлим ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 проживала дружина ОСОБА_2 (а.с.14).

Надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд виходить з такого.

Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Місто Зимогір`я Луганської області, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також враховує постанову Верховного Суду від 22.10.2018 по справі №235/2357/17 (провадження № К/9901/2383/17), висновки якої відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковими для суду першої інстанції, в якій Верховний Суд в подібній ситуації, зокрема, зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Для повного та всебічного розгляду справи та правильного вирішення спору судом було витребувано інформацію від Головного управління ДПС у Луганській області щодо відомостей про суми виплачених доходів та утриманих податків за період часу з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року ОСОБА_2 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року інформації про доходи ф/о в ЦБД ДРФО не має (а.с.93).

Відповідно до довідки головного управління пенсійного фонду України в Луганській області в базі даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про нарахування заробітної плати (доходу) про застраховану особу ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 року по 24.11.2014 року відсутні (а.с.94).

Не може бути взятий до уваги довід відзиву про відсутність факту утримання ОСОБА_2 , оскільки вона отримувала пенсію у більшому розмірі, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для осіб, які втратили працездатність, оскільки спеціальний закон встановлює право членів сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV). Вказаний спеціальний закон не пов`язує таке право особи із розміром отримуваної ними пенсії.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним той факт ОСОБА_2 на момент смерті її чоловіка ОСОБА_3 проживала з ним разом та перебувала на його утриманні, а в зв`язку з його смертю втратила постійне і основне джерело засобів до існування, а тому заява є такою що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 7, 8,12, 81, 258-259, 263, 265, 273, 293, 294, 315, 319, 352, 352, 355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, заінтересована особа: Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Луганській області, управління Пенсійного фонду м. Лисичанськ Луганської області - задовільнити повністю.

Встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є непрацездатною особою, на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк