Провадження № 2/161/285/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі :

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в спільному майні подружжя,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 24 лютого 2017 року вона зареєстровала шлюб з ОСОБА_2 . Шлюб було зареєстровано у Луцькому міському відділі драцсу Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №185. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_3 . В даний час нею подано позов до суду про розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу від 10.07.2017 року, виданого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , під час шлюбу було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Цю квартиру , відповідно до вимог ст.60 СК України , вважає спільною сумісною власністю подружжя. В даний час вона не ставитть питання про поділ чи виділ її частки в натурі, лише про визначення належної їй Ѕ частки в спільному майні подружжя, а тому подана нею позовна вимога немайнового характеру.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд визначити належну їй на праві власності у спільному майні подружжя Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача, згідно з якою позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позовні вимоги визнає, щодо задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, установив таке.

Як випливає з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 лютого 2017 року, виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №185, між сторонами 24 лютого 2017 року було зареєстровано шлюб.

З договору купівлі продажу квартири від 10 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Рачковою Т.О., зареєстровано в реєстрі за №2006, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності випливає, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 , загальною площею 31, 4 кв. м., житловою площею 18, 9 кв. м., на праві приватної власності.

Судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно придбано сторонами у шлюбі, за спільні кошти подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, незважаючи на те, що право власності на спірну квартиру було оформлено на відповідача, воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Як випливає із змісту ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стороною відповідача не надано жодних доказів того, що ним особисто вкладалися грошові кошти у купівлю вказаної квартири. Крім того, відповідач у своїй заяві про визнання позову від 19 березня 2020 року, не заперечував щодо задоволення позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову, та вважає за необхідне визначити, що ОСОБА_1 належить на праві власнорсті у спільному майні подружжя Ѕ частка квартири за АДРЕСА_1 .

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача в користь позивача підлягають судові витрати в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, ч.3 ст. 12, 81, 259, 263-265, 268-273 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 81, 116, 120 ЗК України, 377 ЦК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 належить на праві власності у спільному майні подружжя Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , 1989 року народження, ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , 1992 року народження, ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 судові витрати у справі в розмірі 840,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , 1992 року народження, ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , 1989 року народження, ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта