Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 727/966/16-ц

провадження № 61-6619св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Міцнея В. Ф., Кулянди М. І., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору від 14 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 85 560 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,04 % від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 11 вересня 2037 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним договором, того ж дня між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 22 січня 2016 року, утворилася заборгованість в розмірі 91 732,61 доларів США, яка складається з непогашеної суми кредиту в розмірі 71 582,52 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 13 577,30 доларів США, заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом в сумі 566,39 доларів США та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 6 006,40 доларів США.

З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку, як з боржника так і поручителя, вказану заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року у складі судді Слободян Г. М. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом пропущено позовну давність, про застосування якої представником відповідача ОСОБА_1 заявлено відповідне клопотання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 85 187,47 доларів США та 113 440,11 грн пені.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах позовної давності за основною вимогою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального права, натомість апеляційний суд у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та всупереч сталій судовій практиці стягнув на користь банку комісію, умова щодо якої у кредитному договорі є нікчемною. З урахуванням чого мають бути перераховані відсотки, які нараховувалися на суму боргу штучно завищеного за рахунок незаконного спрямування коштів на комісію, а також пеня, яка розрахована в розмірі 0,15 % від суми заборгованості за кожен день штучної прострочки за рахунок спрямування коштів на комісію. Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилася вимога банку від 15 грудня 2015 року про погашення у п`ятиденний строк кредитної заборгованості, або повернення всієї суми кредиту та відсотків достроково, унаслідок чого банк змінив строк виконання зобов`язання, після чого відсотки за користування кредитом не нараховуються.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому 16 липня 2019 року відзиві, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду, яке є законним, та таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року справу № 727/966/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 14 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 85 560 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,04 % від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 11 вересня 2037 року. У забезпечення цього договору, того ж дня між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту позичальник повинен здійснювати з 15 по 19 число кожного місяця в розмірі 749, 18 доларів США.

Відповідно до уточненого розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» розмір заборгованості за вказаним кредитним договором за період з лютого 2013 року по 22 січня 2016 року становить 85 187,47 доларів США, яка складається з непогашеної суми кредиту - 71 582,52 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 13 068,37 доларів США, заборгованості за комісією - 536,58 доларів США, а також пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 07 лютого 2015 року по 22 січня 2016 року в розмірі 113 440,11 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Пунктом 2.3 кредитного договору сторони погодили, що банк має право, зокрема, при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, змінити умови договору - витребувати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом та комісій, виконання інших зобов`язань за даним договором в повному обсязі шляхом направлення позичальнику відповідного повідомлення. При цьому згідно статей 212, 611, 651 ЦК України, за зобов`язаннями строки виконання яких не наступили, строки будуть вважатися такими, що наступили в зазначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісії та відсотки за фактичний строк користування кредитом, а також у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи 15 грудня 2015 року на адресу боржника та поручителя направлялась вимога про повернення заборгованості по кредиту.

Зі змісту цієї вимоги вбачається, що банк просить, у термін не пізніше п`яти календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі статті 1050 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки, повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

Отже зверненням 15 грудня 2015 року до позичальника та поручителя з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 22 січня 2016 року, пеню за несвоєчасну виконання зобов`язань.

Отже, банк нараховував проценти на прострочену суму кредиту та неустойку й після закінчення строку дії договору, а тому обґрунтованість позову в цій частині підлягає перевірці.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з урахуванням заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, та визначаючи загальний розмір заборгованості, не врахував, що після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк з вимогою про дострокове стягнення кредиту в повному обсязі, змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, тобто на час звернення з такою вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, у зв`язку з чим суд не звернув уваги на те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припинилися і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Крім того, при визначенні розміру заборгованості апеляційному суду необхідно врахувати заяву ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності, у зв`язку з чим з`ясувати, коли ОСОБА_1 здійснила останній платіж на погашення кредитної заборгованості та чи не спливла позовна давність щодо частини платежів.

Зазначене свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, що проявилося у тому числі у невиконанні обов`язку належного дослідження доказів.

В силу повноважень суду касаційної інстанції усунути ці недоліки під час касаційного розгляду неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційним судом не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно врахувати викладене, після чого ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українисуд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Українипередбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий судовий розгляд та не ухвалює нове рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями, 400, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов