Справа № 210/1422/20
Провадження № 2/210/1220/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" вересня 2020 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» (АТ «УКРСИББАНК») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 15.02.2008 року.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VIвід 17.09.2008 р. Були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». У зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» загальними зборами акціонерів банку 17.10.2018 року було прийнято рішення про зміну типу товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

Відповідно до умов кредитного договору Позивач надав Позичальнику кредит (грошові кошти в сумі 19000.00 дол. США, а Позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти на умовах, визначених кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути і повному обсязі у строк не пізніше 14.02.2023 року, якщо не встановлений інший термін повернення кредиту.

За користування кредитними коштами Відповідач зобов`язався сплачувати проценти у 12.4% річних та у порядку, встановленому п. 1.3 кредитного договору.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по кредитному договору на умовах договору іпотеки №0 від 15.02.2008 року, укладеного між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 в іпотеку банку була передана: квартира, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 та належала на праві власності ОСОБА_4 .

Під час укладення іпотечного договору на вказану квартиру було накладено заборону відчуження та зареєстровано обтяження іпотекою на користь банку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті позичальника за кредитним договором залишилася заборгованість станом на 04.02.2020 року становить 6846,1 дол.США, а саме:

6834,33 дол. США- заборгованість за кредитом,

11.77 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, нараховані до 05.09.2018 року.

Іпотечна квартира увійшла до складу спадщини.05.11.2018 року банк направив до Другої криворізької державної нотаріальної контори та до ймовірних спадкоємців померлого ОСОБА_4 вимоги до спадкоємців про сплату заборгованості єдиним платежом.

З листа Другої криворізької державної нотаріальної контори від 27.12.2019 року за №5697/02-14 стало відомо, що після смерті ОСОБА_5 , заведена спадкова справа №903/2018 року та із заявами про відмову від прийняття спадщини до нотконтори звернулися доньки померлого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та що спадкоємцями які фактично прийняли спадщину є: дружина померлого - ОСОБА_1 та неповнолітня донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідоцтво про право на спадщину ще не видавались.

Докази звернення з вимогою до спадкоємців, докази прийняття спадщини відповідачами, докази наявності спадкового майна та його вартості, та докази видачі свідоцтв про право на спадщину знаходяться в матеріалах спадкової справи №903/2018 року, що була відкрита Другої криворізької державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 .

Оскільки відповідачі вимоги банку не задовольнили, заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.02.2008 року по кредиту та процентам у сумі 6846,1 дол.США, у рівних частках з кожного по 3423.05 дол.США з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою від 26.06.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачам направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «вручення».

Станом на 28.09.2020 року відповідачами відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.02.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 15.02.2008 року (а.с.16-19).

Відповідно умов зазначеного договору, позивач надав Позичальнику кредит (грошові кошти в сумі 19000,00 дол. США, а Позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти на умовах, визначених кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути і повному обсязі у строк не пізніше 14.02.2023 року, якщо не встановлений інший термін повернення кредиту.

Пунктом 1.3.1. Договору передбачено, за користування кредитними коштами Відповідач зобов`язався сплачувати проценти у 12.4% річних та у порядку, встановленому п. 1.3 кредитного договору.

Крім того, 15.02.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №0 (а.с.22).

Однак, з наданої копії договору іпотеки №0 вбачаються закреслення та дописи, що не допустимо та може вважатись, як неналежний доказ або нікчемний (а.с.23 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 25).

У зв`язку з наявною у ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором б/н від 15.02.2008, позивачем була направлена вимога до спадкоємців та до Другої криворізької державної нотаріальної контори (а.с.26,28).

27 грудня 2019 року отримано відповідь, відповідно до якої встановлюється, що після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 903/2018. З заявами про відмову від прийняття спадщини до нотконтори звертались доньки померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Спадкоємцями, які фактично прийняли спадщину є : дружина померлого ОСОБА_1 та неповнолітня донька ОСОБА_2 .. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. (а.с. 30).

Крім того, судом було витренувалось від Другої Криворізької державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до копії спадкової справи №903/2018 заведеної 08.11.2018, встановлено, що 05.11.2018р. до нотаріальної контори надійшла претензія кредитора АТ «Укрсиббанк», на підставі якої і було заведено спадкову справу, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або про відмову у прийнятті спадщини спадкоємці померлого ОСОБА_4 не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавались.

Крім того, Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою надіслано претензію до Другої Криворізькою державної нотаріальної контори кредитора АТ КБ «Приватбанк» від 16.11.2018 року до спадкоємців боржника ОСОБА_4 , яка долучена до спадкової справи за №903/2018, яка заведена на підставі претензії ПАТ «Укрсиббанк», яка надійшла 08.11.2018 р.. З заявами про прийняття або про відмову від спадщини спадкоємці померлого до нотаріальної контори не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавались.

З заявою про відмову від прийняття всієї спадщини від 15.02.2019 р. за №279 до Другої Криворізькою державної нотаріальної контори звернулась донька померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , та 06.03.2019 р. за №403 з заявою про відмову від прийняття всієї спадщини до нотаріальної контори звернулась ще одна донька померлого ОСОБА_4 ОСОБА_6 .

Відповідно відповіді Відділу реєстрації місця проживання громадян від 05.03.2019 р. за адресою: АДРЕСА_2 був зареєстрований ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_4 зареєстровані: ОСОБА_8 , 2002 р.н., ОСОБА_7 , 1988 р.н., ОСОБА_1 , 1962 р.н., ОСОБА_2 , 2003 р.н., ОСОБА_9 2003р.н.

Відповідно до копії спадкової справи №903/2018 заведеної 08.11.2018, встановлено, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались окрім заяв про відмову у прийнятті спадщини померлого ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину не видавались.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1. ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника..

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статі 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України).

На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Статями 12,13,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказів того, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_4 та прийняли спадщину після його смерті позивачем не надано, як і доказів на підтвердження вартості майна в частинах за кожним із спадкоємців. Сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 1268 ЦК України, на яку посилається Банк, обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідачів із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини суду надано не було. У той же час, реєстрація за однією адресою та безпосереднє місце проживання осіб не є тотожними поняттями.

Крім того, з жодних документів не вбачається, що відповідачі перейняли право власності на спадкове майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яке було придбано спадкодавцем ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки № 0 укладеного між ним та банком.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову - у зв`язку з його недоведеністю.

Крім того, оскільки суд не вбачає підстав для задоволення вимог АТ «УКРСИББАНК» судові витрати по справі також відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268,280 ЦПК, ст.ст. 1216,1218,1268,1282 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко