Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визначення частки у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування квартирою, -

у с т а н о в и в :

11 жовтня 2019 року позивач звернувся з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва, відповідно до якого, просив суд: визначити за Позивачем ОСОБА_1 , частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 13,38 кв.м., що становить 1/6 від загальної плоші квартири; Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно якого: залишити в користуванні Позивача ОСОБА_1 першу кімнату згідно технічного паспорту на квартиру площею 12 кв.м та половину лоджії площею 2,6 кв.м; залишити у спільному користуванні ОСОБА_6 , Відповідача ОСОБА_2 , Відповідача ОСОБА_3 , Відповідача ОСОБА_4 , Відповідача ОСОБА_5 другу кімнату площею 12 кв.м., третю кімнату площею 9 кв.м, четверту кімнату площею 17,8 кв.м; балкон площею 3 кв.м; половину лоджії площею 2,6 кв. м; залишити у спільному користуванні Позивача та Відповідачів приміщення загального користування: кухню площею 7,4 кв.м; ванну кімнату площею 2,8 кв.м; вбиральню площею 1,4 кв.м; коридор площею 13,2 кв.м; вбудовану шафу площею 1,2 кв.м.; Стягнути з Відповідачів солідарно в рівних частинах по 384 грн. 50 коп. на користь Позивача ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , витрати на оплату судового збору у розмірі 1538 грн..

Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що на підставі Ордеру на житлове приміщення № 60425 від 20.03.1989 року, виданого на підставі Рішення Виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів м. Києва № 149 від 13.03.1989 року до квартири АДРЕСА_1 було поселено Позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , Відповідача ОСОБА_2 , Відповідача ОСОБА_3 , Відповідача ОСОБА_4 . В результаті здійснення приватизації, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1999 року, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 80,30 кв.м. на праві приватної спільної сумісної власності в рівних частках належить Позивачу ОСОБА_1 , а також ОСОБА_6 (батько Позивача), ОСОБА_2 (мати Позивача), ОСОБА_3 (брат Позивача), ОСОБА_4 (сестра Позивача ), ОСОБА_5 (племінник Позивача). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1999 року, а також Розрахунку площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що безоплатно приватизується затвердженого Розпорядженням Дарницького вагоноремонтного заводу № 47-642 від 29.04.1999 року загальна площа квартири становить 80,30 кв.м. Відповідно до Технічного паспорту № 41 квартира АДРЕСА_1 складається з 4 кімнат жилою площею 50,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната -12 кв.м; 2-а кімната -12 кв.м; 3-а кімната - 9 кв.м; 4-а кімната - 17,8 кв.м; а також: кухня - 7,4 кв.м; ванна кімната - 2,8 кв.м; вбиральня - 1,4 кв.м; коридор - 13,2 кв.м; вбудована шафа -1,2 кв.м; балкон - 3 кв.м; лоджія - 5,2 кв.м.. Відповідно ст. 47 Житлового Кодексу Української РСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрований, але вже понад 10 років з 2009 року не проживає за вказаною адресою, фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 . Відповідачка ОСОБА_4 та Відповідач ОСОБА_5 з 14.11.2002 року не проживають та знялися з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою № 708 від 26.11.2002 року виданою Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 415. Відповідачка 4 та Відповідач 5 з 2002 року зареєстровані та фактично проживають за адресою АДРЕСА_5 . Відповідач ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_9 , та двома малолітніми дітьми: ОСОБА_10 , 2012 року народження, та ОСОБА_11 , 2015 року народження. Згоди на вселення дружини Відповідача ОСОБА_12 ) до квартири АДРЕСА_1 , мною та іншими співвласниками не надавалася, у зв`язку з чим ОСОБА_13 проживає в даній квартирі без відповідної реєстрації. Таким чином, за умови відсутністю згоди співвласників квартири на вселення ОСОБА_9 , остання не набувала права користування даним житловим приміщенням. Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Позиваач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Таким чином, вже тривалий час з 2009 року склався та фактично існує на теперішній час наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме : Відповідач ОСОБА_3 разом з членами сім`ї проживає в другій кімнаті площею 12 кв.м, та третій кімнаті - 9 кв.м. Також, в результаті здійснення Відповідачем 3 самочинного перепланування (встановлення перегородки), в ізольованому користуванні Відповідача 3 перебуває половина лоджії площею 2,6 кв.м. Відповідачка ОСОБА_2 проживає в четвертій кімнаті площею 17,8 кв.м; Також, в її розпорядженні перебуває балкон площею 3 кв.м; Позивач ОСОБА_1 проживає в першій кімнаті площею 12 кв.м; Також, в користуванні Позивача перебуває половина лоджії площею 2,6 кв.м. У спільному користуванні Відповідачів 2, 3 та Позивача знаходяться: кухня площею 7,4 кв.м; ванна кімната площею 2,8 кв.м; вбиральня площею 1,4 кв.м; коридор площею 13,2 кв.м; вбудована шафа площею 1,2 кв.м. Між сторонами відсутня будь-яка домовленість щодо визначення розміру часток, не приймалися і будь-які судові рішення з даного питання. Позивач вказує. що, оскільки, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1999 року, а також Розрахунку площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що безоплатно приватизується затвердженого Розпорядженням Дарницького вагоноремонтного заводу № 47-642 від 29.04.1999 року загальна площа квартири становить 80,30 кв.м, то, відповідно, у Позивача є право на визначення так званої «ідеальної» частки в розмірі 13,38 кв.м. (80,30 кв.м, / 6 співвласників = 13,38 кв.м.) від загальної площі квартири. Також позивач звертає увагу суду на інші об`єктивні обставини, які ускладнюють подальше спільне користування квартирою без визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 . Відповідач 3 разом дружиною з якою він проживає в даній квартирі часто конфліктують, влаштовують сварки. Також, своїми діями постійно та навмисно провокують на конфлікт Позивача, у зв`язку з чим склалися напружені стосунки. Дану обставину може підтвердити також мати позивача, яка є її очевидцем, оскільки також проживає в даній квартирі, зокрема про наступні факти: дружина ОСОБА_3 неодноразово вчиняла дрібні крадіжки, а також навмисне пошкодження майна та особистих речей Позивача та його мати. ОСОБА_3 періодично зловживає алкоголем, веде себе неврівноважено та агресивно, в тому числі по відношенню до Позивача. В результаті однієї з сутичок Позивач змушений був звертатися з заявою до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві. Часті сварки, які виникають між ОСОБА_3 та його дружиною, яка також зловживає алкоголь нерідко тривають до пізнього вечору; їх малолітні діти нрерідко залишаються одні в квартирі бездоглядними, оскільки їх батьки можуть бути відсутні, бігають по квартирі до пізнього вечору, у зв`язку з чим існує загроза пошкодження моїх особистих речей.

29 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд: визначити за Позивачем ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 13,38 кв.м. отриманої ним в порядку здійснення приватизації квартири; Визначити за померлим батьком Позивача ОСОБА_6 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 13,38 кв.м., отриманої ним в порядку здійснення приватизації квартири; Визначити за Позивачем ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 4,46 кв.м. в порядку спадкування за законом 1/3 частини від частки у праві спільної власності на квартиру, що належала померлому батьку ОСОБА_6 ; Всього в порядку участі в приватизації та спадкування частки в праві власності, що належала померлому батьку визначити за Позивачем ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 17.84 кв.м.; Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно якого: залишити в користуванні Позивача ОСОБА_1 четверту кімнату згідно технічного паспорту на квартиру площею 17,8 кв.м разом з балконом площею 3 кв.м.; залишити у спільному користуванні Відповідача ОСОБА_2 , Відповідача ОСОБА_3 , Відповідача ОСОБА_4 , Відповідача ОСОБА_5 першу кімнату площею 12 кв.м, другу кімнату площею 12 кв.м., третю кімнату площею 9 кв.м, лоджію площею 5,2 кв. м; залишити у спільному користуванні Позивача та Відповідачів приміщення загального користування: кухню площею 7,4 кв.м; ванну кімнату площею 2,8 кв.м; вбиральню площею 1.4 кв.м; коридор площею 13,2 кв.м; вбудовану шафу площею 1,2 кв.м; Стягнути з Відповідачів солідарно в рівних частинах по 384 грн. 50 коп. на користь Позивача ОСОБА_1 . ІПН НОМЕР_1 , витрати на оплату судового збору у розмірі 1538 грн.

Як на підставу для звернення до суду з заявою про уточнення позовних вимог, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть. У період сумісного життя з померлим батьком ОСОБА_6 , Позивач та Відповідачі приватизували квартиру, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 29.04.1999 року, згідно якого квартира АДРЕСА_1 . загальною площею 80,30 кв.м. на праві приватної спільної сумісної власності в рівних частках належала померлому батьку Позивача ОСОБА_6 , Позивачу ОСОБА_1 , а також Відповідачам: ОСОБА_2 мати Позивача), ОСОБА_3 (брат Позивача), ОСОБА_4 (сестра Позивача ), ОСОБА_5 (племінник Позивача). Частка у праві спільної сумісної власності на квартиру за життя ОСОБА_6 не виділялася, що на теперішній час перешкоджає Позивачу оформити спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 .. Таким чином, померлий ОСОБА_6 , як співвласник у праві спільної сумісної власності на квартиру, за життя мав передбачене ст. ст. 370, 372 Цивільного кодексу України право на визначення рівної по відношенню до інших співвласниками частки в розмірі 13,38 кв.м, що становить 1/6 від загальної площі квартири (80,30 кв.м загальної площі / 6 співвласників = 13,38 кв.м). На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не перебував у шлюбі, оскільки, відповідно до Рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/56/15-ц від 29.01.2015 року шлюб між ним та Відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано. Тому, за таких обставин, Позивач ОСОБА_1 разом з іншими дітьми померлого - донькою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом на частку у праві власності на квартиру, що належала померлому ОСОБА_6 , та становить спадкове майно. Позивач, ОСОБА_1 фактично спадщину прийняв, бо завжди проживав і проживає у даній квартирі і там зареєстрований. Зважаючи на вищевказане, Позивач на рівні з іншими двома спадкоємцями першої черги, дітьми ОСОБА_6 , згідно закону має право на спадкування 1/3 частини від частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, що належала його батьку ОСОБА_6 та не була визначена батьком за життя. Тобто, відповідно, площа в 4,46 кв.м. з розрахунку від загальної площі квартири (13,38 кв.м частки, що належала за життя ОСОБА_6 / 3 спадкоємці першої черги = 4,46 кв.м). Таким чином, шляхом додавання до частки в праві власності на квартиру Позивача ОСОБА_1 , що належна йому відповідно до участі у приватизації квартири здійсненої в 1999 році, що становить 13,38 кв.м, та додавши до даної частки ще 1/3 частини від частки, яка належала померлому батьку Позивача, в розмірі 4,46 кв.м, та на яку Позивач має право в порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, то, додавши ці площі, відповідно визначити загальну суму всієї площі, що є часткою Позивача ОСОБА_1 у праві власності на дану квартиру, та підлягає визначенню за Позивачем, і яка становить -17,84 кв.м (13,38 кв.м частка Позивача відповідно до участі у приватизації + 4.46 кв.м. в порядку спадкування 1/3 частини частки, що належала ОСОБА_6 = 17,84 кв.м.). У зв`язку з вступом до прийняття спадщини у Позивача з`явилася ще й інша додаткова підстава позову в додаток до тих підстав позовних вимог і доводів Позивача про які йде мова в тексті позовної заяви, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають уточненню. Позивач вказує, що виходячи з аналізу статті 358 ЦК України, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування квартирою співвласникові передається в користування конкретна частина квартири, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, встановлення співвласниками порядку користування квартири з виділенням у користування конкретних ізольованих приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Тому, оскільки, як було пораховано вище, загальна сума площі, що є часткою Позивача ОСОБА_1 у праві власності на квартиру, підлягає визначенню за Позивачем, та становить 17,84 кв.м. Зважаючи на це Позивач має право на виділення йому більшої, відповідно до Технічного паспорту № 41, четвертої кімнати площею в 17,8 кв.м разом з балконом площею 3 кв.м.. Таким чином, враховуючи передбачене законодавством право Позивача як співвласника у праві спільної сумісної власності на визначення рівної по відношенню до інших співвласників частки; зважаючи на право Позивача спадкування 1/3 частини від частки праві спільної власності на квартиру, що належала померлому батьку Позивача ОСОБА_6 , та не була визначена батьком за життя, а також враховуючи всі інші обставини викладені в позовній заяві, які порушують права Позивача та ускладнюють подальше спільне проживання без визначення порядку користування квартирою.

16 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд: позовні вимоги у зв`язку з уточненням в частині, що стосується визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на квартиру задовольнити в наступному обсязі: визначити за Позивачем ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 13,96 кв.м. отриманої ним в порядку здійснення приватизації квартири; визначити за померлим батьком Позивача ОСОБА_6 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 13,96 кв.м., отриманої ним в порядку здійснення приватизації квартири; визначити за Позивачем ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 4,65 кв.м. в порядку спадкування за законом 1/3 частини від частки у праві спільної власності на квартиру, що належала померлому батьку ОСОБА_6 ; Всього в порядку участі в приватизації та спадкування частки в праві померлому батьку визначити за Позивачем ОСОБА_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 18,6 кв.м. Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно якого: залишити в користуванні Позивача ОСОБА_1 кімнату згідно технічного паспорту на квартиру площею 17.8 кв. м разом з балконом, залишити у спільному користуванні Відповідача ОСОБА_2 , Відповідача ОСОБА_3 , Відповідача ОСОБА_4 , Відповідача ОСОБА_5 першу кімнату площею 12 кв. м., другу кімнату площею 9 кв.м, лоджію площею 2,8 кв. м; лоджію площею 2,7 кв. м.; залишити у спільному користуванні Позивача та Відповідачів користування: кухню площею 7,3 кв.м; ванну кімнату площею 2,6 кв.м.; вбиральню площею 1,1 кв.м; коридор площею 12,3 кв.м; вбудовану шафу площею 0,6 кв.м., кладовою площею 1,2 кв. м..

Як на підставу для звернення до суду з заявою про уточнення позовних вимог, позивач посилається на те, що 07.09.2020 року Позивач ОСОБА_1 отримав копії наступних документів: Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 виготовлений КП КМР «КМ БТІ» від 13.01.2020 року; Довідка КП КМР «КМ БТІ» від 13.01.2020 року КВ-2020№ 420 про показники об`єкта нерухомого майна; Інформаційна довідка КП КМР «КМ БТІ» від 05.02.2020 року КВ-2020№ 422 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .. Відповідно до вказаних вище документів встановлено, що загальна площа даної квартири становить 83,8 кв.м., а не 80, 3 кв.м., як про це було вказано в позовній заяві на підставі наявних у Позивача правовстановлюючих документів на момент звернення до суду з позовом, та під час підготовчого розгляду справи. У зв`язку з тим, що при визначенні позовних вимог стосовно розрахунку розміру належної Позивачу частки у праві спільної сумісної власності на квартиру Позивач керувався наявними в нього на момент подачі доказами, а саме: Свідоцтво про право власності на житло від 29.04.1999 року, Розрахунок площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що безоплатно приватизується затвердженого Розпорядженням Дарницького вагоноремонтного заводу № 47-642 від 29.04.1999 року, Технічного паспорту № 41 на квартиру АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що розмір загальної площі квартири вказаний в перерахованих вище документах дещо відрізняється від того, який було встановлено в Технічного паспорті на квартиру від 13.01.2020 року та довідках виданих КП КМР «КМ БТІ», відповідно, позивні вимоги в частині вимог про визначення розміру частки Позивача ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру потребують уточнення, а саме : належна Позивачу частка з розрахунку 83,8 кв.м загальної площі квартири становить - 18,6 кв.м., з яких : в порядку участі у приватизації -13,96 кв.м. 83,8 кв.м, загальна площа квартири / 6 співвласників на момент приватизації = 13,96 кв.м в порядку спадкування після смерті батька - 4,65 кв.м. частка спадкодавця 13,96 кв.м. / 3 спадкоємці = 4.65 кв.м.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху.

На підставі ухвали від 16 грудня 2019 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 09 квітня 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування квартирою, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою від 01 червня 2020 року, визнано явку позивача у підготовче засідання з розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визначення частки у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування квартирою - обов`язковою.

Ухвалою від 25 серпня 2020 року, підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визначення частки у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування квартирою - закрито. Витребувано від Десятої Київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №4/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, в матеріалах справи містить клопотання від сторони позивача про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з відзивом на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить виділити в користування позивачу кімнату площею 12 кв. м. з половиною лоджії 3,2 кв. м., обгрунтовуючи свої вимоги тим, що зараз в даній кімнаті проживає вона ОСОБА_2 . Крім того, відповідач часто хворіє гіпертонією, має хронічний гастрит, у зв`язку з чим до неї часто приїжджають дочка та онуки, які іноді залишаються переночувати. Дочка вдруге вийшла заміж і наданий час проживає в орендованій квартирі, а квартира в котрій дочка проживала раніше і в якій залишаються проживати мої онуки. Одну кімнату в спірній квартирі займає колишній чоловік дочки. Квартира в якій проживає донька не приватизована, і тому, у випадку якщо у відповідача погіршиться здоров`я дочці доведеться приїхати до неї та проживати з нею. Позивач ОСОБА_14 проживає в кімнаті 12 м. кв., в нього немає сім`ї.

Відповідачі ОСОБА_3 .. ОСОБА_4 .. ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористались.

Представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 19 травня 2020 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надіслав пояснення, відповідно до яких, третя особа просить розглянути справу за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з положень ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 Цивільного кодексу України)

Як вбачається з матеріалів справи, кв. АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло (а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 39)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №4/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виявили бажання прийняти спадщину щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , шляхом звернення з відповідними заявами до Десятої київської нотаріальної контори.

На час постановлення рішення процес успадкування майна не завершено, в матеріалах справи відсутні відомості щодо видачі Свідоцтва про право власності після майна померлого.

Відповідно до частини першої ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

За нормою частини першої ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи з предмету позовних вимог, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просить: визначити за Позивачем ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 13,96 кв.м. отриманої ним в порядку здійснення приватизації квартири; визначити за померлим батьком Позивача ОСОБА_6 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 13,96 кв.м., отриманої ним в порядку здійснення приватизації квартири; визначити за Позивачем ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 4,65 кв.м. в порядку спадкування за законом 1/3 частини від частки у праві спільної власності на квартиру, що належала померлому батьку ОСОБА_6 ; Всього в порядку участі в приватизації та спадкування частки в праві померлому батьку визначити за Позивачем ОСОБА_1 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 18,6 кв.м. Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно якого: залишити в користуванні Позивача ОСОБА_1 кімнату згідно технічного паспорту на квартиру площею 17.8 кв. м разом з балконом, залишити у спільному користуванні Відповідача ОСОБА_2 , Відповідача ОСОБА_3 , Відповідача ОСОБА_4 , Відповідача ОСОБА_5 першу кімнату площею 12 кв. м., другу кімнату площею 9 кв.м, лоджію площею 2,8 кв. м; лоджію площею 2,7 кв. м.; залишити у спільному користуванні Позивача та Відповідачів користування: кухню площею 7,3 кв.м; ванну кімнату площею 2,6 кв.м.; вбиральню площею 1,1 кв.м; коридор площею 12,3 кв.м; вбудовану шафу площею 0,6 кв.м., кладовою площею 1,2 кв. м..

Відповідно до частини першої ст. 159 Житлового кодексу УРСР предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.).

Таким чином, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора).

Відповідно до Технічного паспорту № 41 квартира АДРЕСА_1 складається з 4 кімнат жилою площею 50,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната -12 кв.м; 2-а кімната -12 кв.м; 3-а кімната - 9 кв.м; 4-а кімната - 17,8 кв.м; а також: кухня - 7,4 кв.м; ванна кімната - 2,8 кв.м; вбиральня - 1,4 кв.м; коридор - 13,2 кв.м; вбудована шафа -1,2 кв.м; балкон - 3 кв.м; лоджія - 5,2 кв.м.. (а.с. 11-13)

Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого КП КМР «КМ БТІ» від 13.01.2020 року,квартира АДРЕСА_1 складається з 4 кімнат жилою площею 50,8 кв.м., з загальною площею 83,8 кв. м., у тому числі: 1-а кімната коридор -12,3 кв.м; 2-а кімната кладова -1,2 кв.м; 3-а кімната кухня - 7,3 кв.м; 4-а кімната житлова - 17,8 кв.м; 5-а кімната шафа - 0,6 кв. м.; 6-а кімната житлова - 9,0 кв. м.; 7-а кімната ванна - 2,6 кв. м.; 8-а кімната вбиральня - 1,1 кв. м.; 9-а кімната житлова - 12,0 кв. м. - 10-а кімната житлова 12,0 кв. м..

Виходячи з положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, який є обов`язковим для судів.

Таким чином, враховуючи, що власниками спірної квартири є п`ять осіб, а загальний розмір житловою площі квартири складає 50,8 м2, тому фактично на кожного власника квартири припадає по 10,16 м2 жилої площі квартири (50,8 м2: 5 = 10,16 м2), також суд враховую ту обставину, що один із співвласників помер, однак на час ухвалення рішення у суду відсутні відомості щодо закінчення процесу успадкування майна в матеріалах справи відсутні відомості щодо видачі Свідоцтва про право власності після майна померлого.

Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. (ст. 16 Цивільного кодексу України)

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Суд враховує, що в межах даного спору позивач не заявляє вимоги про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, тому у суду відсутні підстави для здійснення аналізу взаємовідносин сторін по справі, пов`язаних з користування спірним житловим приміщенням, та надавати оцінку діям відповідачів щодо здійснення з їх боку перешкод позивачам в користування спірною квартирою, що у сукупності всіх обставин справи мало слугувати підставою для вирішення питання, чи має місце в розрізі даного спору порушення прав інших власників житлового приміщення, якими є позивачі по справі, та чи наявні підстави для захисту прав власників в судовому порядку, виходячи з предмету позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як з`ясовано судом, підтверджується поясненнями позивача, на даний час між співвласниками квартири врегульоване питання щодо порядку користування квартирою, факт порушення прав позивача шляхом створення відповідачами перешкод в користуванні квартирою не доведено під час розгляду справи, разом з тим визначення частки у праві спільної сумісної власності та визначення порядку користування квартирою шляхом виділення у користування позивача кімнати площею 17,8 кв.м. разом з балконом площею 2,4 кв. м. порушить їх житлові права, оскільки їх частка стане значно меншою, та у такий спосіб звужуються права співвласників щодо володіння та користування належними їм частками у спільному майні, та завдасть істотної шкоди інтересам кожного з співвласникам та членам їх сім`ї.

Відповідно до ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визначення частки у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування квартирою, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 358, 360, 391, 396 Цивільного кодексу України, ст.ст.63, 150, 159 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визначення частки у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.10.2020 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 );

Третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ, пров. Музейний, 2д, ).

Суддя -