РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі Медведєвій Я.А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківської міської ради (м. Харків, пл.. Конституції, 7), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «А-1» загальною площею 77,2 м2, прибудови «а,а2», ганок «а1», погріб «Д», , вбиральню «Ж», сарай «З», ворота с хвірткою «№1», огорожу «№2», огорожу «№4», колонку «5», вимощення «1» та земельну ділянку 482 кв.м.

Ухвалами судді Київського районного суду м. Харкова від 15.11.2019 та 15.01.2019 вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу надавався строк для усунення недоліків позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2020 було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м.Харкова від 13.04.2020. вказана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 витребувано спадкову справу з Першої Харківської державної нотаріальної контори, залучено третіх осіб, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння, згідно технічного паспорту на будинок садибного типу с господарськими будівлями та спорудами № 13958/19 від 20.09.2019 р. складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 77,2 м2, прибудови «а,а2», ганок «аі», погріб «Д»,, вбиральня «Ж», сарай «З», ворота с хвірткою «№1», огорожа «№2», огорожа «№4», колонка «5», вимощення «1» та земельної ділянки 482 кв.м., все це майно належало її чоловіку ОСОБА_4 на підставі рішення Київського районного суду від 11.04.1997 р. за №2-1492/4.

До смерті ОСОБА_4 вони з ОСОБА_1 проживала вдвох, після його смерті позивач проживає та прописана одна за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що фактично прийняла спадщину, вступивши у володіння та управління майном, що належало її чоловіку ОСОБА_4 .. Син ОСОБА_2 проживає в Росії та у нотаріуса відмовився від своїх прав на спадкове майно) дочка - ОСОБА_3 на спадкове майно не претендує. Звернувшись до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримати свідоцтво я не можу, оскільки ОСОБА_4 , не здійснив державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке йому належало на підставі рішення Київського районного суду від 11.04.1997 р. за №2-1492/4, тому позивач звернулася з даним позовом до суду.

02.07.2020 до суду надійшов відзив відповідача з клопотанням про поновлення строку на його подання у зв`язку із необхідністю направлення запитів щодо обставин по справі. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 Харківська міська рада заперечує в повному обсязі проти позовних вимог, посилаючись на відсутність у справі відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та оформлення спадкових прав ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом. Крім того, з матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1 знаходяться самовільні будівлі, а саме: літ «А-1», літ «а» - сіни, 3- сарай, літ.Ж вбиральня. Домоволодіння за вказаною адресою спадкодавцю ОСОБА_4 належало на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 11.04.1997, в якому не зазначено які саме надвірні побудови та якою площею успадкував за законом ОСОБА_4 . Зазначає, що відсутня площа самого будинку по АДРЕСА_1 , таким чином у спадкодавця ОСОБА_4 в порядку, що діяв до 05.08.1992 не прийнято будинок в експлуатацію та не оформлено право власності, тому відповідач заперечує проти визнання права власності в порядку спадкування на вказане домоволодіння. Проти вимоги про визнання земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідач заперечує, що у спадкодавця відсутні були належно оформлені та зареєстровані права на цю земельну ділянку. Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи наявний запис про самозахват землі площею 297 кв.м. за рахунок домоволодіння АДРЕСА_3 . Таким чином, відповідач в задоволенні позову просив відмовити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 22.06.2020 подавала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не подав, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожні особа має право на захист свого інтересу.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона, ОСОБА_1 є спадкоємцем, після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за яким згідно наданої позивачем копії рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.04.1997 р., визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, однак не здійснено державної реєстрації права власності на вказане майно.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 10.07.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській обл. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у м.Харків ІНФОРМАЦІЯ_3 .(а.с.13)

Відповідно до свідоцтва про одруження між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 16.10.1962 було зареєстровано шлюб В.Данилівським сел..РАЦС Харківського району Харківської обл., актовий запис №97.(а.с.31) Згідно довідки по спадковій справі, позивач ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та є його спадкоємцем. Проте до суду не представлено відомостей щодо останнього зареєстрованого місця реєстрації ОСОБА_4 разом з позивачкою.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що у неї з ОСОБА_4 є спільні діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо яких до суду не надано відомостей та які можуть бути спадкоємцями першої черги, нарівні з позивачем. Позивач посилається на те, що їх син ОСОБА_2 на території РФ звертався до нотаріуса з заявою про відмову від прав на спадкове майно, проте на підтвердження вказаних обставин до суду не представлено відповідних доказів (свідоцтва про народження, заяви про відмову або про прийняття спадщини). Щодо дочки ОСОБА_3 до суду також не представлено документів про її народження, щодо батьків, зміни прізвища, щодо відмови від спадщини за заповітом та законом, або даних про її прийняття. В матеріалах спадкової справи, що надані Першою Харківською державною нотаріальною конторою наявний заповіт на ім`я ОСОБА_3 , щодо якого відсутні відомості про оформлення спадкових прав спадкоємцем, звернення до суду з заявами про поновлення строку на прийняття спадщини. Треті особи до суду відомостей щодо оформлення ними спадкових прав після смерті ОСОБА_4 до суду також не надали.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Встановивши, що позивач не надав суду доказів того, що він в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, суд приходить до висновку про відсутність спору станом на момент розгляду справи та відсутність підстав для задоволення позову.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №2-390/2006. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є тим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже позивачем по справі не було вжито заходів для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому звернення ОСОБА_5 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом є передчасним.

Також,с уд зазначає, що відповідно до копії рішення Київського районного суду м.Харкова від 11.04.1997 по справі №2-1492/4 1997 за ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .(а.с.12) Однак, відомостей про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно до суду не подано, крім того, позивач в позові посилається на те, що ОСОБА_4 за свого життя не зареєстрував право власності на вказаний будинок та землю на своє ім`я, що також не заперечується відповідачем у відзиві.

Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.04.1997 по справі №2-1492/4 1997 взагалі не вбачається який саме будинок (якою літерою, площею) набув у спадщину ОСОБА_4 після смерті матері, що позбавляє суд з*ясувати питання прийняття спадщини станом на 1997 рік.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, відповідач у відзиві посилається на те, що спадкодавець ОСОБА_4 не зареєстрував належним чином в КП «ХМБТІ» право власності ані за рішенням суду, а ні після вчинення самочинного будівництва, яке не прийнято в експлуатації згідно матеріалів інвентаризаційної справи, право власності на земельну ділянку також за спадкодавцем жодним чином не оформлено та не зареєстровано, тому не може бути визнано в порядку спадкування за законом за позивачем.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів від 04.04.2019 у справі № 750/444517 зазначено, що внаслідок самочинного будівництва спірний будинок втрачає тотожність з тим, який був отриманий у власність до здійснення особою самочинного будівництва не породжує в неї права власності на таке майно.

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно із ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до копій довідок з матеріалів інвентаризаційної справи, складених техніком ОСОБА_7 на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , знаходяться самовільні будівлі, а саме: А-1 - житловий будинок: літ, а- сіни; 3 - сарай: літ. Ж вбиральня, самовільно захвачено землі 297 кв.м. (а.с.73-74)

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999року№ 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що для будівництва (реконструкції) зазначеного житлового будинку позивачем до суду необхідно було надати дозвільні документи, проектно-кошторисну документацію, декларації Інспекції ДАБК про початок виконання та закінчення будівельних робіт, що позивачем зроблено не було. Таким чином, доводи позивача щодо прийняття у спадщину нерухомого майна померлим у 1997 році та ідентичність цього ж майна, яке є предметом даного позову не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами з боку позивача.

З врахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог за таких обставин.

Щодо визнання права власності на земельну ділянку АДРЕСА_4 суд зазначає наступне.

Зазначених доказів про наявність у спадкодавця ОСОБА_4 права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 протягом розгляду справи до суду не подано.

Згідно з приписами статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до приписів статей 79, 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано до суду доказів щодо наявності перешкод у оформленні права власності в порядку спадкування за законом у передбаченому законом порядку, шляхом подання відповідних документів нотаріусу, не представлено відмови у вчиненні нотаріальної дії, не підтверджено належними та допустимими доказами, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, за наявності заповіту на ім`я дочки спадкодавця ОСОБА_8 , не доведено наявність у спадкодавця права власності на майно, що є предметом позовних вимог, а відсутність документів зареєстрованих речових прав на нерухоме майно у спадкодавця ОСОБА_4 та наявність відомостей в інвентарній справі про самовільні будови, самозахват землі не спростовано позивачем належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності на спадкове майно: житловий будинок «А-1» загальною площею 77,2 кв. м., прибудови «а,а2», ганок «а1», погріб «Д», вбиральню «Ж», сарай «3», ворота с хвірткою «№1», огорожу «№2», огорожу «№4», колонку «5», вимощення «1» та земельну ділянку 482 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за законом не підлягають задоволенню, як необґрунтовані, безпідставні та недоведені, а тому у їх задоволенні відмовляє.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4,5,13,141,258,263,265,280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківської міської ради (м. Харків, пл.. Конституції, 7), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно: житловий будинок «А-1» загальною площею 77,2 кв. м., прибудови «а,а2», ганок «а1», погріб «Д», вбиральню «Ж», сарай «3», ворота с хвірткою «№1», огорожу «№2», огорожу «№4», колонку «5», вимощення «1» та земельну ділянку 482 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за законом відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: