Справа № 331/4936/19
Провадження № 2/331/407/2020
06 березня 2020 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Гнатик Г.В.,
за участю секретаря - Дорофєєвої М.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді,-
Представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з відпускання теплової енергії за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року на загальну суму 2444,67 гривень, суми інфляційних втрат у розмірі 45,28 грн., 3% річних у розмірі 45,93, пені у розмірі 420,53 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за період з листопада 2018 року по квітень 2019 позивач відпустив теплову енергію до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 б на загальну суму 2444,67 грн. За вказаний період відповідач жодних платежів не здійснював.
Керуючись ч.2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційні витрати у розмірі 45,28 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 45,93 грн. Також, керуючись п. 7.2.10 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді споживачу нараховано пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочення, що складає 420,53 грн.
Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» загальну суму заборгованості в розмірі 2444,67 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 45,28 грн., 3% річних у розмірі 45,93, пеню у розмірі 420,53 грн. та судовий збір.
Ухвалою суду від 05.12.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.
Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав.
Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення засобами поштового зв`язку рекомендованих листів з повідомленням за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання.
Як вбачаться з конверту-повідомлення, що повернувся на адресу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 11.12.2019 року, його було повернуто за відсутності адресата.
Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Згідно вимог ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Крім того, відповідач повторно повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням, 26.02.2020 р., його було повернуто суду з відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, 19.11.2014 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660077. Відповідно до умов договору МТМ відпускає теплову енергію в гарячій воді до нежитлового приміщення 269 літ А-5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно п. 1.1 Договору позивач взяв зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач взяв обов`язок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами, в терміни та порядку встановленими умовами цього Договору і додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.
Згідно з ст.19 Закону України «Про теплопостачання», плата за надані послуги вноситься щомісячно і Позивач не має права відмовити споживачу у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.
Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії.
Згідно з п. 6.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.
Відповідно до п. 6.3. підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.
Теплопостачальною організацією надсилалися на адресу відповідача рахунки та акти приймання-передачі.
Також, позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 2199-04 від 06.06.2019 р. щодо погашення заборгованості за теплову енергію, що підтверджується реєстром поштових відправлень.
Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п. 6.4. Договору).
Згідно п. 6.7. Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: АДРЕСА_2 , документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).
Споживач, згідно п. 6.7.1 Договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання.
В разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений 6.7.1 договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період (п. 6.7.2 договору).
Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами, нарахованими позивачем до оплати у відповідні періоди.
Відповідно Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої, води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40).
За період з листопада 2018 р. по квітень 2019 р. позивач відпустив теплову енергію до нежитлового приміщення по договору № 660077 від 19.11.2014 року, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 2444,67 грн., що підтверджується актами та розрахунками.
За вказаний період відповідач жодної оплати за надані послуги не здійснив, що підтверджується розрахунками за спожиту теплову енергію.
Наданий стороною позивача в обґрунтування своїх позовних вимог розрахунок заборгованості складений з чітким зазначенням суми заборгованості за кожен місяць отримання споживачем, а тому приймається судом та покладається в основу рішення, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначеного розрахунку відповідачем не надано.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься щомісячно.
Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.2 ст. 625ЦК України,боржник,який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Позивачем нараховані інфляційні витрати у розмірі 45,28 грн. та 3%річних від простроченої суми в розмірі 45,93 грн.
Пунктом 7.2.10. Договору передбачено право позивача, за порушення споживачем строків оплати за теплову енергію, встановлених у пункті 6.4. Договору, останній сплачує теплопостачальній організації пеню в poзмірі 1 % від суми заборгованості за спожиту теплову енергію за кожен день прострочення по день фактичної оплати.
Керуючись зазначеним пунктом Договору, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 420,23 грн.
В порушення положень Закону, Правил та Договору відповідач за спожиту теплову енергію не сплатив. Таким чином, заборгованість відповідача складає 2444,67 гривень - сума основного боргу, сума інфляційних витрат у розмірі 45,28 гривень, 3 % річних у розмірі 45,93 гривень, пеня у розмірі 420,53 гривень, згідно наданих розрахунків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст.ст. 611 ЦК України передбачено, що при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки встановлені договором.
Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.
Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно.
Відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив.
Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст. 525, 526, 651 ЦК України, суд, -
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Г.В. Гнатик