Справа № 182/8813/19
Провадження № 2/0182/602/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.09.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.12.2019 року звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування за законом та заповітом, посилаючись на наступніобставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить 16/36 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали померлій ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 25.01.1972 року, за реєстром № 109.

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт від 13 березня 2007 року, посвідчений Пахомовською І.Л., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, за реєстром № 286, згідно якого належну їй 16/36 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (десять) заповіла їй, ОСОБА_3 .

Вона є двоюрідною онукою померлої за родинним спорідненням з боку батька, тобто відноситься до третього ступеня споріднення зі спадкоємцем.

Для оформлення своїх спадкових прав вона звернулася в Другу Нікопольську державну нотаріальну контору та за її заявою про прийняття спадщини відкрито спадкову справу № 534/2009, після смерті ОСОБА_2 .

Проте державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. 28 грудня 2018 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що у заповіті зазначена частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (десять), а фактична адреса часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння - АДРЕСА_2 .

Таким чином, вона, як спадкоємець за заповітом, не може оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_2 через вказані обставини.

Зазначає, що дійсною волею ОСОБА_2 було заповісти саме 16/36 частин у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 25.01.1972 року, за реєстром № 109. Іншого нерухомого майна померла ОСОБА_2 не мала.

Вважає, що адреса частин спадкового будинку у заповіті зазначена як - АДРЕСА_2 через те, що у паспорті померлої ОСОБА_2 , адреса реєстрації помилково зазначена як - АДРЕСА_2 (десять). У всіх інших правовстановлюючих документах адреса знаходження спадкового будинку зазначена вірно - АДРЕСА_2 (десять-дванадцять).

Відповідно до Довідки КП «Нікопольське МБТІ» за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 16/36 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Вважає що ОСОБА_2 повною мірою реалізувала своє право на призначення спадкоємця в її особі, чітко визначила свою волю на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, а саме 16/36 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння. ОСОБА_4 було вільним і відповідало її волі. Заповіт складений без порушенням вимог щодо його форми та нотаріального посвідчення, що виключає його недійсність та нікчемність. Вона здійснювала догляд за ОСОБА_2 , забезпечувала її харчування, лікування, побутові потреби тощо, та здійснила заходи з поховання померлої за всіма традиціями.

Також зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер єдиний рідний син ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .

Померлий ОСОБА_5 мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті своєї матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняв її, проживаючи разом із нею на день її смерті. Його обов`язкова доля у спадщині складає 1/2 частку, оскільки інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 не має, а ОСОБА_5 на день смерті матері був пенсійного віку. Їй не було відомо про право ОСОБА_5 на обов`язкову часку у спадщині.

Після смерті ОСОБА_5 вона звернулася до приватного нотаріуса для оформлення спадщини лише 11.11.2019 року та за її заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом відкрито спадкову справу № 61/2019, після смерті ОСОБА_5 .

Проте приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Апальковим Є.В. 11.11.2019 р. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею пропущено строк для прийняття спадщини; не надано документи, що підтверджують родинний зв`язок; не надано документи, що підтверджують право власності ОСОБА_5 на вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (десять).

Померлий ОСОБА_5 доводиться їй родичем шостого ступеня споріднення і тому через поганий стан здоров`я вона до дня його смерті проживала разом з ним однією сім`єю, здійснювала догляд за ним, забезпечувала його харчування, лікування, побутові потреби тощо, та здійснила заходи з поховання померлого за всіма традиціями. Таким чином вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 фактично.

Зазначає, що для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 їй необхідно встановити факт проживання з померлим однією сім`єю та факт прийняття спадщини після його смерті.

У встановлений законом строк вона не звернулася до нотаріусу із заявою про прийняття спадщинипомерлого ОСОБА_5 , оскільки не знала, що він має право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_2 та після його смерті вона також має звернутися для оформлення своїх спадкових прав.

Враховуючи викладене, вважає, що має право на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом та має право на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом після встановлення факту проживання з ним однією сім`єю та факту прийняття спадщини після його смерті.

На підставі викладеного, просить суд:

- встановити факт її проживання зі ОСОБА_5 однією сім`єю з 2012 року; встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати за нею право власності на 16/72 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за нею право власності на 16/72 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 27.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 67-68).

Ухвалою суду від 07.09.2020 року закрито підготовче засідання по даній справі, справу призначено до розгляду по суті ( а.с. 119)

У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач, згідно поданої заяви, просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 112). Представник Нікопольської міської ради О.О. Мкртчян, згідно поданої заяви, просить справу розглядати без участі відповідача та прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с. 115).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить 16/36 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали померлій ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 25.01.1972 року, за реєстром № 109 (а.с. 12).

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт від 13 березня 2007 року, посвідчений Пахомовською І.Л., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, за реєстром № 286, згідно якого належну їй 16/36 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (десять) заповіла позивачу, ОСОБА_3 (а.с. 9).

Позивач є двоюрідною онукою померлої за родинним спорідненням з боку батька, тобто відноситься до третього ступеня споріднення зі спадкоємцем.

Для оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернулася в Другу Нікопольську державну нотаріальну контору та за її заявою про прийняття спадщини відкрито спадкову справу № 534/2009, після смерті ОСОБА_2 . Викладене підтверджується копією спадкової справи № 533/2009 після смерті ОСОБА_2 , що надана на адресу суду 20.03.2020 року (а.с. 94-108).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 грудня 2018 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що у заповіті зазначена частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (десять), а фактична адреса часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння - АДРЕСА_2 (а.с. 18).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася що дійсною волею ОСОБА_2 було заповісти саме 16/36 частин у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 25.01.1972 року, за реєстром № 109, а адреса частин спадкового будинку у заповіті зазначена неточно з причини, що у самому паспорті померлої ОСОБА_2 , адреса реєстрації помилково зазначена як - АДРЕСА_2 . У всіх інших правовстановлюючих документах адреса знаходження спадкового будинку зазначена вірно - АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України).

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті .

За змістом ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Враховуючи зазначене та надані в обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 письмові докази- копію заповіту від 13.03.2007 року, копію свідоцтва про право на спадщину від 25.01.1972 року, копію Технічного паспорту від 15.09.1980 року, копію довідки НМБТІ від 31.08.1971 року, копію Довідки КП «Нікопольське МБТІ» від 16.12.2019 року, згідно якої за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 16/36 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , копію паспорта померлої ОСОБА_2 (а.с. 9,12, 13, 54, 55, 57), суд приходить до висновку, що справжньою волею померлої ОСОБА_2 було зробити розпорядження саме щодо 16/36 частин у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 25.01.1972 року, за реєстром № 109.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер єдиний рідний син ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (а.с. 29), який, у відповідності до ст. 1241 ЦК України, мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті своєї матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняв її, проживаючи разом із нею на день її смерті.

Його обов`язкова доля у спадщині складає 1/2 частку (тобто 16/72 частин у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 не має, а ОСОБА_5 на день смерті матері був пенсійного віку.

Конституційний Суд України 11.02.2014 року прийняв рішення у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України, за якою "малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка)".

КСУ вважає, що право спадкодавця розпоряджатися власністю шляхом вчинення заповіту, хоча воно і є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому не є абсолютним. Принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту обмежується встановленою для окремої категорії осіб гарантією - у будь-якому випадку отримувати обов`язкову частку майна у спадщині незалежно від змісту заповіту. Перелік осіб визначено у ч. 1 ст. 1241 ЦКУ та є вичерпним.

КСУ, розкриваючи зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи. Відповідно до пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування, до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

Виходячи з вищенаведеного, КСУ дійшов висновку, що право на обов`язкову частку у спадщині мають, зокрема, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Таким чином, хоча у справі встановлено, що померла ОСОБА_2 розпорядилася своїм майном та залишила заповіт на позивача, її непрацездатний за віком син ОСОБА_5 за життя не міг був позбавлений права на обов`язкову частку у спадковому майні.

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса для оформлення спадщини лише 11.11.2019 року, оскільки їй не було відомо про право ОСОБА_5 на обов`язкову часку у спадщині матері ОСОБА_2 .

За заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом відкрито спадкову справу № 61/2019, після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується наданою 21.01.2020 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Апальковим Є.В. на адресу суду копією спадкової справи № 61/2019 після смерті ОСОБА_5 (а.с. 73-89).

Приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Апальковим Є.В. 11.11.2019 р. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини; не надано документи, що підтверджують родинний зв`язок; не надано документи, що підтверджують право власності ОСОБА_5 на вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (десять) (а.с. 87).

Позивач зазначає, що померлий ОСОБА_5 доводиться їй родичем шостого ступеня споріднення, тому через поганий стан його здоров`я вона до дня його смерті проживала разом з ним однією сім`єю, здійснювала догляд за ним, забезпечувала його харчування, лікування, побутові потреби тощо, та здійснила заходи з поховання померлого за всіма традиціями. Зазначає, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 фактично, однак для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 позивачу необхідно встановити факт проживання з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю з 2012 року та факт прийняття спадщини після його смерті.

У відповідності до ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі, відповідно до 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Постанова Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», надає роз`яснення, що при вирішені спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільними побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також, інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, та мали взаємні права та обов`язки.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з іст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами, достатніми у своїй сукупності (а.с. 20-33) доведено, що померлий ОСОБА_5 доводиться позивачу родичем шостого ступеня споріднення, з яким позивач з 2012 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала однією сім`єю, вони вели спільне господарство, ОСОБА_6 доглядала його до дня смерті, здійснила всі заходи щодо його поховання.

Отже судом встановлено факт проживання позивача ОСОБА_1 зі ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю з 2012 року і до дня його смерті; встановлено факт прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Оскільки судом встановлені вищевказані факти, що мають юридичне значення для позивача, то суд вважає, що ОСОБА_1 набула право на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , тобто 16/72 частин у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які входять до обов`язкової частки ОСОБА_5 у спадщині його матері ОСОБА_2 , тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також суд вважає, що позивач має право на визнання права власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на 16/72 частин у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які залишилися після її смерті, з урахуванням обов`язкової долі ОСОБА_5 .

Враховуюч ивикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 315 ЦПК України, ст.ст. 1217,1218,1220-1223,1233, 1235, 1236, 1241, 1261-1266, 1268-1270,1296 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ,місцепроживання АДРЕСА_3 ) до Територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (місцезнаходження - вул. Електрометалургів, буд. 3 м. Нікополь Дніпропетровська область) про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та заповітом- задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю з 2012 року до відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 16/72 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 16/72 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева