Справа № 307/2862/19
Провадження № 2/307/189/20
У Х В А Л А

16 березня 2020 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Ільницькій О.М.., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Тячів заяву ОСОБА_1 про відвід судді Тячівського районного суду Закарпатської області Бобрушко В.І. в цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації, визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації, визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації.

Відповідачка ОСОБА_1 надіслала до суду заяву про відвід в даній цивільній справі судді Бобрушко В.І. В заяві зазначила, що під час судового розгляду даної справи, на її думку, має місце упереджене та неоднозначне ставлення суддею до сторін цивільного процесу. Вона, 12.02.2020 року, звернулася до судді Бобрушко В.І. із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити зустрічний позов шляхом вселення її у квартиру АДРЕСА_1 , з можливістю знесення самовільно замурованого дверного пройому у вказану квартиру та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , в т.ч. проживати у квартирі. Таку заяву її представник адвокат Дубчак Н.С. мала намір подати у судовому засіданні, яке було призначено на 12.02.2020 року, але суддя Бобрушко В.І. запропонував подати таку через канцелярію суду та відклав судове засідання у зв`язку з тим, що мав намір ознайомитися із змістом заяви про забезпечення позову. Судове засідання у справі призначено на 16 березня 2020 року. Станом на 14.03.2020 року, ні вона, ні її представник ОСОБА_4 не отримували повний текст ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, що позбавляє її можливості подати обґрунтовану апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду. Крім того, вона вдруге звертається до судді Бобрушко В.І. із заявою про забезпечення позову, але ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.02.2020 року їй відмовлено у заяві про забезпечення позову, тому, що подана нею заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України. Крім того, суддя Бобрушко В.І. задовольнив заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову та заборонив їй, як власниці квартири та іншим особам (найманим, запрошеним, залученим), вчиняти будь-які дії щодо пошкодження, псування квартири АДРЕСА_1 , а також вчиняти будь-які дії щодо самовільного проникнення до квартири до закінчення провадження у цивільній справі. Тобто, суддя Бобрушко В.І., приймаючи таке рішення, забороняє їй входити, користуватися, проживати у квартирі, не заважаючи на те, що вона відповідно до свідоцтва про право власності на майно є єдиною законною власницею даної квартири. Суддя Бобрушко В.І. не відмовив ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову, чим викликає у неї як в сторони недовіру до справедливого розгляду даної справи. В подальшому ухвала Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.09.2019 року скасована Закарпатським апеляційним судом. Також говорить про упередженість судді Бобрушко В.І. і залучення до участі у справі в якості третьої особи тітки ОСОБА_2 , яка жодного відношення до предмета розгляду не має.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заяву про відвід, посилаючись на викладені в заяві обставини та просить її задовольнити.

Розглянувши заяву про відвід та самовідвід, суд дійшов наступного висновку.

Згідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вимога безсторонності згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Булах проти України», «Салов проти України» та ін.) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява №11/1987/134/188, §48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява №11/1987/134/188, §46).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп.27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), №33958/96, п.42, ЄСПЛ 2000-XII).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п.38).

У рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява №17056/06, § 98).

У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява №71615/01, §31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Враховуючи наведене та з метою недопущення виникнення в учасників судового провадження сумнівів у об`єктивності та неупередженості судді Бобрушко В.І., а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Бобрушко В.І. підлягає до задоволення.

Тому, керуючись ст. ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Тячівського районного суду Закарпатської області Бобрушко В.І., - задовольнити.

Відвести суддю Тячівського районного суду Закарпатської області Бобрушко Віталія Івановича від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації, визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації, доручивши канцелярії Тячівського районного суду визначення іншого судді в порядку ст. 14 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20 березня 2020 року.

Головуючий В.І. Бобрушко