Справа № 466/939/17 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/1154/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю:представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника АТ «Українська залізниця» Завалишина Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третіх осіб ОСОБА_3 , Брюховицької селищної ради, публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, скасування запису в Поземельній книзі, витребування земельної ділянки із незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2019 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі продажу предмета іпотеки, зареєстрований у реєстрі за №1174 від 15 квітня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29279838 від 15 квітня 2016 року 17:20:17.
Скасовано запис в Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером 0:08:001:1716, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.
Витребувано від ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером 0:08:001:1716 площею 0,0773 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та перетинається із смугою відведення Залізниці.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в користь акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» сплачений судовий збір у розмірі 8 000 грн. (вісім тисяч гривень).
Рішення суду через свого представника ОСОБА_2 оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що судом не було з`ясовано, яка ширина смуги відведення залізниці та чи є факт перетинання (накладення) смуги відведення залізниці зі спірною земельною ділянкою. Стверджує, що розрахункова ширина смуги відведення не накладається на спірну земельну ділянку. Також звертає увагу на рішення Шевченківського районного суду м. Львові від 10 лютого 2010 року по справі №2-213/2010 яким встановлено, зокрема, щодо неналежності спірної земельної ділянки залізниці.
Наявність лише проектної документації. причому копії, не є достатнім доказом та правовою підставою користування земельною ділянкою позивачем.
Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також просить стягнути з позивача судові витрати.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника АТ «Українська залізниця» Завалишина Ю.О. на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
Відповідно до статті 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням №185 Брюховицької селищної ради від 28 травня 2008 року ОСОБА_3 надано дозвіл на проектування та будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 . Будівництво індивідуального житлового будинку передбачене на земельній ділянці розміром 0,0773 га, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЯД №483980 від 10 жовтня 2007 року.
У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходилася цивільна справа №2-213/2010 за позовом Львівського міжрайонного транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв`язку України, ДТГО «Львівська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_3 , третьої особи - Управління з контролю за використанням та охороню земель у Львівській області про скасування рішення Брюховицької селищної ради №185 від 28 травня 2008 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, демонтаж незаконно збудованого фундаменту житлового будинку.
Рішенням від 10 лютого 2010 року позов по вищевказаній справі було задоволено та:
- скасовано рішення Брюховицької селищної ради №185 від 28 травня 2008 року про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на проектування та будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 ;
- визнано недійсним Державний акт серії ЯД №483980 про право власності на земельну ділянку площею 0,0773 га, що розташована в АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_3 10 жовтня 2007 року.
Додатковим рішенням від 08 серпня 2011 року по справі №2-213/2010 постановлено демонтувати фундамент під житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .
Також у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №466/9467/13-ц за позовом Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» до ОСОБА_3 , третьої особи - Брюховицької селищної ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Рішенням від 21 травня 2014 року позов Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» було задоволено та вирішено, зокрема, зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» згідно з «Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці», розробленого дорожньо проектною конторою південно-Західної заліниці 1962 році», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах Брюховицької селищної ради в межах 9 км ПК 8 перегону Рясне 2- Дубляни-Львівські та демонтувати незаконно споруджений будинок, який розміщений на цій земельній ділянці.
Також 26 серпня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №KF 51700, відповідно до умов якого банком надано позичальнику грошові кошти в розмірі 67 600 дол. США.
З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір від 26 серпня 2008 року за реєстровим №1534, відповідно до умов якого в заставу банку передано земельну ділянку площею 0,0773 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки :08:001:1716.
15 квітня 2016 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу предмета іпотеки. Згідно з умов договору ПАТ «ВіЕс Банк» продало ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0773 га, за кадастровим номером :08:001:1716, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
З акту обстеження земельної ділянки від 18 липня 2016 року вбачається, що 18 липня 2016 року було проведено обстеження земельної ділянки Залізниці, під час проведення якого комісією у складі головного інженера, інженера землевпорядника виробничого підрозділу «Кам`янка-Бузька дистанція колії» та начальника сектору майнових та земельних ресурсів виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», виявлено, що в межах Брюховицької селищної ради на км 8 + 680 м км 8 +702 м перегону Рудно Підбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі колії на відстані від 30 м до 55 м знаходяться котлован від демонтованого фундаменту, демонтовані бетонні фундаментні блоки та сипучі будівельні матеріали (а.с.19).
Смуга відведення залізниці згідно плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці від 1962 року на вказаному вище відрізку становить 40 м.
Стаття 68 Земельного кодексу України 2001 року, ст. 11 Закону України «Про транспорт» та ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачають, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів залізничного транспорту.
За ст. 67 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям в т.ч. залізничного господарства для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту.
Відповідно до ч.1 ст. 84 Земельного Кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Пунктом 6 частини 4 статті 84 Земельного Кодексу України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.
Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».
До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Відповідно до Положення «Про землі надані транспорту», затвердженим постановою Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 (далі Положення про землі надані транспорту 1933 року), землями, наданими транспорту, визнавались перелічені в ст. 4-8 цього Положення землі. Відповідно до пункту 4 цього Положення до залізничних транспортних земель відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури.

Положення про землі надані транспорту 1933 року діяло до 1981 року на землях залізничного транспорту УРСР на підставі Закону СРСР від 01.11.1939 «Про включення Західної України у склад СРСР із возз`єднанням її із УРСР» (Положення про землі надані транспорту 1933 року втратило чинність згідно з пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 № 24 «Про затвердження положення про землі транспорту»).

Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; «Положение о землях предоставленных транспорту» затв.постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928).
План смуги відведення лінії РудноПідбірці Львівскої залізниці від км 11 + 106 м до км 20 + 534 м від 1962 року розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, який є проектно-технічною документацією, та у розумінні ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, що є основою при наданні у власність земель, встановлює розміри спірної земельної ділянки, віднесеної до земель залізничного транспорту, містить необхідну інформацію щодо виникнення в залізниці права користування земельною ділянкою.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Із врахуванням діючих у період складання Плану смуги відведення норм Земельного кодексу УРСР від 25.10.1922, Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928, усі землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (в тому числі Народного Комісаріату СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та, за відсутності їх згоди, можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку.
На підтвердження права постійного користування землями смуги відведення лінії Рудно - Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Львова від 4 км +850м до 11+106 км, позивач надав План смуги відводу цієї лінії від 1962 році, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці (а. с. 27-29).
У матеріалах справи відсутні дані, які б давали підстави зробити висновок про неналежність та недопустимість вказаного Плану, як доказу у справі.
Згідно статуту позивача, майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання.
Земельні ділянки відводилися залізниці в користування на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року № 83, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженою Міністерством шляхів сполучення СРСР від 30 січня 1963 року, та норм відведення земель для залізниці 468-74, затверджених постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247.
Згідно з пунктом г частини 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
За змістом статей 152, 155 Земельного Кодексу України визнання недійсним акта державного органу тягне за собою визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, Залізниця посилалася на те, що при складанні правовстановлюючих документів, встановлено, що на частині смуги відведення виявлено перетин (накладення) земельної ділянки за кадастровим номером 0:08:001:1716, яка площею 0,0773 га накладається на смугу відведення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір купівлі-продажу предмета іпотеки, серія та номер: 1174 виданий 15 квітня 2016 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., за яким ОСОБА_1 купила, земельну ділянку площею 0,0773 га підлягає визнанню недійсним, так як у третіх осіб не виникло право власності на зазначену земельну ділянку, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.02.2010 у справі № 2-213/2010 встановлено належність права користування на земельну ділянку за вказаною адресою Залізниці.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. А як передбачено ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 Порядок ведення Державного земельного кадастру.
Відомості про землі, їх власників та користувачів вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до підпунктів 1-16 п. 24 Порядку, ведення якого згідно п.4 Порядку здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.
Відповідно до п.п. 60-61 Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.
Оскільки оспорювана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 незаконно, вона не могла бути предметом застави. Таким чином, вищезгадана земельна ділянка незаконно реалізована ПАТ «ВіЕс Банк» та не може належати ОСОБА_1 і підлягає витребуванню від неї на підставі п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.