ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 623/1461/20

провадження № 22ц/818/3848/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Маміної О.В., Бурлака І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 червня 2020 року в складі судді Бессонової Т.Д.,

у с т а н о в и в:

В квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Гребенюка Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 1 100,00 грн, який у подальшому був збільшений до 15 500,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 24 березня 2020 року з урахуванням заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, пені та штрафів, склала суму в загальному розмірі 35 647,01 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 червня 2020 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2011 року б/н в розмірі 20 001,87 грн та 1 179,43 грн судового збору.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

Крім того, с. Вірнопілля Ізюмського району Харківської області, де зареєстрований відповідач, відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р. На стягнення штрафів та пені, нарахованих пізніше 14 квітня 2014 року, існує імперативна заборона.

15 червня 2020 року Крилова Олена Леонідівна представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення відсотків, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 01 листопада 2018 року банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з пунктом 2.1.1.12.19 яких в разі неповернення клієнтом кредиту в строк, зазначений в пункті 2.1.1.12.4. клієнт зобов`язаний сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін, в розмірі подвійних процентів за користування кредитом, базовий розмір яких передбачених Тарифами. При цьому проценти за користування кредитом банком не нараховуються та не підлягають сплаті клієнтом. Банк має право при розрахунку заборгованості по кредиту застосовувати індекс інфляції у відповідний період. Починаючи з 01 жовтня 2019 року, відповідачу нараховані відсотки у відповідності до цих змін до Умов та правил надання банківських послуг, редакція яких була розмішена 01 листопада 2018 року на офіційному сайті позивача в розділі «Архів договорів».

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення в частині стягнення простроченого тіла кредиту, відмови в задоволенні позову в частині стягнення штрафів та пені не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості відсотками, нарахованими відповідно до статті 625 ЦК України, не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 22 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 1 100,00 грн, який у подальшому був збільшений до 15 500,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 24 березня 2020 року з урахуванням заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, пені та штрафів, склала суму в загальному розмірі 35 647,01 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Термін дії картки № НОМЕР_1 червень 2015 року.

Картка декілька разів перевипускалась.

Строк дії останньої картки - № НОМЕР_2 січень 2023 року.

Початковий кредитний ліміт в подальшому змінювався (його було зменшено, збільшено та зменшено), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 . Остання зміна кредитного ліміту відбулася 13 травня 2019 року.

ОСОБА_1 користувався кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 03 квітня 2015 року в сумі 200,00 грн.

Позов пред`явлено 28 квітня 2020 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки строк кредитування не сплив, правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 8 322,68 грн відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про залишення позову в цій частині без задоволення в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги щодо внесення банком змін до Умов та правил надання банківських послуг, редакція яких була розміщена 01 листопада 2018 року на офіційному сайті позивача в розділі «Архів договорів», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки банком не наведено доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені в Правилах і Умовах, Тарифах Банку, і з якими, як вважав би банк, позичальник був ознайомлений.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ухваленням нової постанови про залишення позову в частині вирішення спору про стягнення відсотків, нарахованих відповідно до вимог статті 625 ЦК України, без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 червня 2020 року скасувати в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 22 грудня 2011 року за відсотками, нарахованими відповідно до статті 625 ЦК України, залишити без задоволення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.В.Маміна

І.В.Бурлака