Повадження № 2/638/4197/20
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Латки І.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України) цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електричну енергію,

в с т а н о в и в:

05 серпня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію в розмірі 4578,70 грн, судовий збір у сумі 2102 грн та судові витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 33,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та положень Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року №1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної-послуги на закріпленій території» ОСОБА_1 , яка, відповідно до інформаціїї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є побутовим споживачем електричної енергії, яку постачає Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут». За період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2020 року за вказаною адресою згідно переданих у відповідності до вимог п. 11 Постанови № 312, п. 4.3 ПРРЕЕ, п. 1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку від оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго» показань приладу обліку проведено нарахування за електричну енергію у розмірі 4578,7 грн. Проте вказану суму боргу за виставленими рахунками споживач не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за електричну енергію.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг в сумі 4578,70 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Оскільки справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України, то розгляд позовної заяви проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

30 вересня 2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій остання просила закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що нею 24 вересня 2020 року сплачено у повному обсязі борг перед позивачем за використання електричної енергії. На підтвердження цих обставин додано відповідні докази.

Також, 30 вересня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем 24 вересня 2020 року сплачено у добровільному порядку заборгованість за спожиту електричну енергію.

05 жовтня 2020 року від представника позивача надійшла заява про стягнення з ОСОБА_1 в порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК України судових витрат, понесених позивачем, які складаються із судового збору у розмірі 2102 грн та 33 грн за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Окрім того, 06 жовтня 2020 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява про те, що Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» не підтримує позовні вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Частиною 1 статті 255 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав, коли суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Так, зокрема, пункт 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Представник позивача у клопотанні від 30 вересня 2020 року просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, який передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, підстави закриття позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 та п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є різними та взаємовиключними.

В заяві від 30 вересня 2020 року представник позивача просить про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18.

За таких обставин, з урахуванням того, що на момент відкриття провадження у справі предмет спору був наявним, та оскільки ОСОБА_1 сплатила заборгованість за спожиту електричну енергію 24 вересня 2020 року, тобто після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника позивача про закриття провадження у справі як на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255, так і на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Разом з тим, суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Зі змісту заяви представника позивача від 06 жовтня 2020 року вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» не підтримує позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з добровільним погашенням відповідачкою боргу після відкриття провадження у даній справі. Тобто, позивач відмовляється від позову шляхом не підтримання позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

У суду відсутні підстави не приймати відмову від позову, оскільки представник позивача усвідомлює наслідки відповідних процесуальних дій, діє в межах повноважень, наданих їй довіреністю № 01-15/09 від 02 січня 2020 року, і її дії не суперечать інтересам Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут».

За таких обставин суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями № 9130 від 24 липня 2020 року про сплату судового збору у сумі 1981, 80 грн та № 4730 від 16 квітня 2020 року про сплату судового збору у сумі 210, 20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка в добровільному порядку сплатила борг 24 вересня 2020 року, тобто після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі. За таких обставин, беручи до уваги, що Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» не підтримує позовні вимоги саме у зв`язку зі сплатою відповідачкою суми боргу після пред`явлення позову, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» понесених судових витрат в частині стягнення суми сплаченого судового збору в розмірі 50 відсотків та повернення Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні заяви вимоги про стягнення з ОСОБА_1 суми у розмірі 33 грн за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підпадає під ознаки п. 4 ч. 3 ст.133 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до ст. 84 Цивільно-процесуального кодексу України витребування доказів здійснюється виключно судом за клопотанням учасника справи, тобто в даному випадку витребування доказів не проводилось, а інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно була отримана позивачем самостійно, тому витрати на отримання вказаних відомостей не можуть бути розцінені як витрати, пов`язані з розглядом справи.

З урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України, суд закриває провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електричну енергію, та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 1051 грн (50% від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1051 грн (50% від загального розміру судового збору).

Керуючись ст. 142, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електричну енергію.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 20.03.2013 року Калінінським РВ у м. Горлівці ГУ ДМС України у Донецькій області, на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/рахунок НОМЕР_3 в філії ХОУ АТ «Мегабанк», МФО 351629, код ЄДРПОУ 4226328) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова (адреса: м. Харків, ) повернути Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/рахунок НОМЕР_3 в філії ХОУ АТ «Мегабанк», МФО 351629, код ЄДРПОУ 4226328), з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн, сплаченого 24 липня 2020 року за квитанцією № 9130 на суму 1891 (одна тисяча вісімсот дев`яносто одна) грн 80 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 06 жовтня 2020 року.

Суддя І. П. Латка