Дата документу 24.02.2020
Справа № 334/4571/19
Провадження № 2/334/852/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

24 лютого 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Будовської Наталії Володимирівни до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить 31/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Інші 19/50 частин вказаного будинку належить третій особі - ОСОБА_3 , який є рідним братом позивачки.

ОСОБА_1 02.11.2012 року зареєструвала відповідача за вказаною адресою на його прохання з метою працевлаштування та лише на короткий термін, але останній у будинку фактично не мешкав, житлові та інші послуги з утримання житла не сплачує, будинком не користується, його станом не цікавиться, намірів щодо користування будинком на протязі всього часу реєстрації - не виявляв.

У зв`язку з реєстрацією ОСОБА_2 в належній позивачці частині домоволодіння, остання вимушена сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю, оформлення субсидії.

Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, з матеріалів справи вбачається, що вона є пенсіонером за віком та знаходиться на обліку у Управління ПФУ Правобережного об`єднаного управління ПФУ м. Запоріжжя, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААА № 375702 від 20.06.2000 року, виданим Управлінням соціального захисту населення Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя.

Представник позивачки - адвокат Будовська Н.В. в судове засідання не з`явилась. Суду надала заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений згідно вимог ЦПК України. З запереченнями чи заявою про розгляд справи без його участі до суду не звертався.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, відзив на позов не подав, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, за згодою представника позивачки, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Приписами ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Положеннями ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За правилами ст.150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і ст.383 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.41 Конституції України та ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності.

В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що позивачці ОСОБА_1 належить 31/50 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Інші 19/50 частин вказаного будинку належить на праві власності третій особі - ОСОБА_3 , який є рідним братом позивачки. Вказане підтверджується долученими до позову копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 01.07.1991 року, Свідоцтв НОМЕР_4, НОМЕР_5 про право власності в порядку спадкування за законом від 17.06.1993 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 , виданого 01.11.1986 року Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя.

У житловому будинку АДРЕСА_1 , окрім позивачки зареєстровані й інші особи, серед яких є відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , який з початку реєстрації за вказаною адресою не мешкав, у житловому будинку відсутні його особисті речі, одяг, предмети побуту, тощо. Вказане підтверджується долученими до позову копіями Акта про не проживання від 29.09.2018 року, погодженого головою квартального комітету № 35 м. Запоріжжя, копією Домової книги, Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16.07.2019 року.

З позовної заяви вбачається та не спростовано відповідачем, що реєстрація останнього за вказаною адресою чинить ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні належним їй майном, у зв`язку з чим остання не може оформити державну допомогу - субсидію, ОСОБА_2 не сплачує вартість нарахованих комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має.

Таким чином, ОСОБА_2 фактично більше року не проживає у належному позивачці будинку, житловим приміщенням якого не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, оскільки з позивачкою не підтримує жодних стосунків, тому втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 280, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Будовської Наталії Володимирівни - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.