У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

представник відповідача ОСОБА_1

представник Червонослобідської

сільської ради Королькова М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Червонослобідської сільської ради Черкаського району про визнання незаконним рішення сільської ради та недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Червонослобідської сільської ради Черкаського району про визнання незаконним рішення сільської ради та недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20.11.2019 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Вищевказана цивільна справа неодноразово призначалася до розгляду, а саме на: 23.03.2020 р., 14.05.2020 р., 25.06.2020 р., про що позивач та її представник були повідомлені належним чином. Однак, в жодне судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подаючи до суду заяви від 19.03.2020 р., 12.05.2020 р., 24.06.2020 р. про відкладення розгляду справи, з різних причин, в т.ч. у зв`язку із запровадженням карантину.

Позивач та її представник в судове засідання, призначене на 22.09.2020 р. не з`явились, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не подавали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України в разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом вказаних вимог процесуального закону правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у випадку повторної неявки позивача в судове засідання за сукупності таких умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання, повторної неявки його в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль, ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інших умов, у тому числі й існування поважних причин неявки, процесуальний закон не передбачає, а тому право суду залишити позов без розгляду від цієї обставини не залежить.

Таким чином, саме факт неявки позивача в судове засідання вдруге, тобто повторно, за наявності вищевикладених умов у їх сукупності є підставою для залишення позову без розгляду.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України установлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку учасників справи, так як на них поширюється порядок цивільного судочинства, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. У прямі обов`язки учасників справи, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі. Проте, суд вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Зазначене узгоджується із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

В той же час, неодноразові неявки позивача та її представника, які є безумовним проявленням неповаги до суду, позбавляють суд можливості своєчасно розглянути справу, що призводить до порушення прав учасників процесу та норм процесуального законодавства.

Що стосується клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням, продовженням, посиленням карантину суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 №500 внесено зміни допостанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів». Зокрема, продовжено дію адаптивного карантину в України до 31 липня 2020 року із ослабленням карантинних закладів. Запровадження вказаного карантину не містить заборони приймати участь у судових засіданнях.

В той же час зазначаючи про запроваджений карантин, в обґрунтування підстав відкладення представник позивача не вказує яким чином вказані заходи перешкоджають розгляду справи або їх явці до суду (перебування в режимі самоізоляції, обсервації, лікарняний в зв`язку із ознаками вірусного захворювання).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Між тим, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховний Суд постановою від 22.05.2019 у справі № 310/12817/13 роз`яснив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Від позивача та її представника заяви про розгляд справи без їх участі не надходило.

За наведених вище обставин суд вважає, що наявні підстави для залишення позову без розгляду.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Червонослобідської сільської ради Черкаського району про визнання незаконним рішення сільської ради та недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.09.2020 року.

Суддя: О. А. Смоляр