ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/275/20 Справа № 212/764/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка",

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки її виплати, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки її виплати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки її виплати - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" () на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Суха Балка" просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки її виплати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року просить рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на підприємство ПАТ «Суха Балка» згідно наказу № 208-ос від 01 листопада 2014 року в дирекцію з персоналу та соціальних питань провідним інженером з організації та нормування праці служби оплати праці та мотивації персоналу в порядку переведення з ТОВ «Криворіжшахтобуд».

Відповідно до наказу № 207-ос від 02 листопада 2015 року ОСОБА_1 , було переведено інженером з організації та нормування праці 1 категорії служби оплати праці та мотивації персоналу ПрАТ «СУХА БАЛКА».

На підставі наказу № 77-ос від 25 квітня 2016 року позивача звільнено з підприємства за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною першою ст.117 КЗпП України передбачено, що вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У день звільнення позивача, 25 квітня 2016 року, товариством нараховано та виплачено ОСОБА_1 з урахуванням утримання податків та зборів, обов`язкових платежів шляхом перерахування на картковий банківський рахунок позивача:

- компенсацію за невикористану відпустку в розмірі - 6319 гривень 35 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 20039 від 26 квітня 2016 року.

- вихідну допомогу в розмірі - 16079 гривень 84 копійки, що підтверджується платіжним дорученням № 20039 від 26 квітня 2016 року.

- заробітну плату за відпрацьований перед звільненням період в розмірі - 326 гривень 43 копійки, що підтверджується платіжним дорученням № 20039 від 26 квітня 2016 року. Дана обставина підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою № 203 від 15.02.2018 року ПАТ «Суха Балка» та не заперечувалась ОСОБА_1 .

Крім цього, відповідно до вищевказаної довідки, оскільки ОСОБА_1 до звільнення, в період з 28.03.2016 по 08.04.2016 та з 11.04.2016 по 22.04.2016 року був тимчасово непрацездатним та надав 05.05.2016 року на підприємство листки непрацездатності серія АГШ № 904020 та серія АГШ № 926002 відповідачем були здійсненні виплати по лікарняним листам, а саме:

- період тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства в розмірі 4182 гривні 75 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 64 від 17 травня 2016 року;

- період тимчасової непрацездатності за рахунок фонду соціального страхування в розмірі - 5855 гривень 85 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 186 від 26 травня 2016 року. Дані обставини також не оспорювались сторонами при розгляді справи в суді.

Компенсація за невикористану відпустку в розмірі 74 гривні 40 копійок, яку підприємство зобов`язано було нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 на час його звільнення 25 квітня 2016 року, фактично виплачена позивачу з порушенням строків її виплати, а саме 06.12.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 378 від 06 червня 2016 року, відповідно до якого на рахунок позивача в ПАТ Приватбанк з врахуванням податків перераховано - 59,88 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 74 гривні 40 копійок, яку підприємство зобов`язано було нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 на час його звільнення 25 квітня 2016 року було виплачено позивачу лише 06 грудня 2017 року, тобто затримкою розрахунку при звільненні останнього.

Посилання ПрАТ «СУХА БАЛКА», що сума в рахунок компенсації заробітної плати у розмірі 74,40 грн. не могла бути нарахована та відповідно виплачена позивачу в момент звільнення, оскільки ця заборгованість виникла внаслідок перерахунку відповідачем його середнього заробітку, який застосовувався при нарахуванні заробітної плати за час відпустки та міг проводитися тільки після надання 05.05.2016 року позивачем листків непрацездатності, колегія суддів ставиться критично, оскільки з наданих апелянтом доказів вбачається, що лише 06 грудня 2017 року на рахунок позивача в ПАТ КБ "ПриватБанк" (з врахуванням податків) було перераховано 59,88 грн. Вказанні обставини встановленні судом першої інстанції та сторонами не заперечувались.(а.с.76).

Крім того, доводи апелянта, що 06.06.2016 року ОСОБА_1 на рахунок ПриватМані вперше були перераховані підприємством кошти компенсації за невикористану відпустку у розмірі 74,70 грн., проте зазначена сума повернулась на підприємство за закінченням строку отримання, колегія суддів не може бути прийнята до уваги, оскільки вказане не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Також, апелянт вдається до особистого тлумачення норм матеріального права та зазначає, що ст. 117 КзпП України передбачено, що виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, скаржник вважає, що право суду застосовувати до роботодавця відповідальність, передбачену ст. 117 КзпП України, а саме стягнути середній заробіток за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КзпП України, виникає при наявності факту не проведення повного розрахунку з працівником при звільненні з вини роботодавця. Також, апелянт зазначає, що виплата лікарняних після дати звільнення працівника не порушує вимог ст. 116 КзпП України, але виплатити нараховані лікарняні підприємство зобов`язане в найближчий після нарахування день для виплати заробітної плати, а допомогу з Фонду - після надходження грошей на рахунок. А тому, саме по собі, неповідомлення позивача про нараховану суму заборгованості в рахунок компенсації за дні невикористаної відпустки в розмірі 74,40 грн., не може вважатися підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КзпП України та стягнення з ПрАТ "Суха Балка" 25000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, в ст.116 КзпП України чітко зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум, (що в даному випадку підприємством зроблено не було).

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича