Справа № 760/7659/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Машевській О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та малолітнього ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, знаття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

25.03.2020 року до суду надійшли позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, знаття з реєстраційного обліку.

У позовній заяві позивачка посилається на те, 29.01.2020 року нею було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з власниками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Право власності позивача на зазначену квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На момент укладання договору купівлі-продажу у квартирі були зареєстровані її власники на той момент та відповідач - ОСОБА_2 .

Пунктом 11 договору передбачено, що продавці зобов`язуються забезпечити знаття з реєстрації своє місце проживання та третьої особи.

Разом з тим, як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києві від 19.02.2020 року № 11750434 з реєстрації місця проживання у зазначеній квартирі ОСОБА_2 не знята.

Крім того, після укладення договору купівлі-продажу і набуття позивачем права власності на квартиру, 03.02.2020 року зареєстровано малолітню особу - дитину відповідача ОСОБА_3 .

У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.

10.08.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до вимог якої просить також визнати ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

У судове засідання сторона позивача не з`явилася. Представник позивача подав через канцелярію суду заяву, з якого вбачається, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Положеннями статті 328 ЦК України статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 130 (а.с. 13-16).

Право власності позивача на зазначену квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-12).

За клопотанням сторони позивача судом було здійснено запит про зареєстрованих осіб у вказаній квартирі. Так, відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києві станом на 01.04.2020 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (а.с. 27).

У позовній заяві сторона позивач зазначає, що з колишніми власниками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досягнута домовленість про зняття з реєстрації місця проживання у добровільному порядку. Однак вирішити питання зняття з реєстрації місця проживання відповідача та її малолітньої дитини неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право членів сім`ї власника користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на нерухоме майно в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Крім того, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Наведене свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідачі в силу закону втратили право користування житлом.

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю.

Враховуючи викладене, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

Позивач також просить знати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання.

Відповідно до положень ст. 7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, відсутні підстави задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно є підставою для зняття особи з реєстрації.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахування частково задоволення позовних вимог стягненню з відповідачів підлягає судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 334, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та малолітнього ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, знаття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), яка діє в своїх інтересах та малолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1681,60 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя: