ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/827/19
"12" березня 2020 р. смт Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Дудки В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ "ПриватБанк" є АТ КБ «Приватбанк».
В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач по справі ОСОБА_1 в судові засідання повторно не з`явилася, була повідомлена належним чином про місце, час і день слухання справи, що підтверджується поштовими відправленнями, які повернулися до суду із відмітками «інші причини». Клопотань про розгляд справи за її участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Правом подачі відзиву не скористалася.
При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутність, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи.
Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, ознайомившись із позовною заявою, за відсутності заперечень відповідача проти позову, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступних міркувань.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2013 ОСОБА_1 надала заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого є позивач, про отримання кредиту, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Також, підтверджує той факт, що вона була ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, що викладені на сайті Банку.
Так, підписана заява, що фактично є кредитним договором, підтверджує те, що відповідач погодилася на умови, викладені в заяві (а.с.16).
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п. 2.1.1.5.7 Договору.
Пунктом 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.
Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору у разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.
Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.
За вимогами статей 527, 530 Цивільного Кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит.
Щодо стягнення з відповідача вказаних неустойок, суд зазначає наступне.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Умовами спірного договору, а саме п. п. 1.1.5.21 та 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.
У той самий час, згідно з пунктами п. п. 2.1.1.12.7.4 та п. 2.1.1.12.8.1 Умови і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 вересня 2018 року у справі № 206/931/16-ц провадження № 61-3056ск18.
Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, необхідно враховувати вимоги справедливості і розумності (п.6 ч.1ст. 3ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є розумним і справедливим, з урахуванням їх розміру.
При вирішенні який вид цивільно-правової відповідальності слід застосувати до відповідача за порушення зобов`язання суд керується вимогами розумності і справедливості, та вважає що до нього підлягає застосування неустойка у вигляді штрафів (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та (процентна складова) у розмірі 2620,52 грн.
Суд зазначає, що розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані стороною позивача. Відповідач свою позицію щодо заявлених позовних вимог суду не надав, а відтак виходячи з положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України, самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Позивачем долучено платіжне доручення від 13.05.2019 про сплату ним судового збору у сумі 1921,00 грн. за подання до суду даного позову.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1185,06 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 549, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України та статтями 12, 13, 81, 89, 264, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. О. Говоруха