гСправа № 358/92/20 Провадження № 2/358/247/20
30 вересня 2020 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Кіхтенка С.О.,
секретаря судового засідання Давиденко М.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована відповідачка, яка без поважних причин за місцем реєстрації не проживає з 2009 року, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає, тому це є перешкодою для реалізації ним права користування і розпорядження своїм майном.
Посилаючись на положення ст.ст. 15, 317, 319, 391, 405 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги.
Представник позивачки ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує і не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення Богуславського районного суду Київської області № 358/1140/19 від 13 грудня 2019 року.
Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області за № 1327 від 05.02.2020 року.
Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від, 15 червня 2011 року, 18 вересня 2015 року, 24 жовтня 2016 року, 18 жовтня 2018 року, 20 грудня 2018 року, 21 червня 2019 року, складених комісією в складі сусідів позивача та депутатів Богуславської міської ради Київської області, підтверджується, що відповідачка ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 з 2009 року по даний час не проживає.
Вирішуючи даний спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства України.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст.ст. 71, 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення в будинку, що належить громадянину на праві приватної власності, протягом шести місяців.
Відповідачка ОСОБА_2 не проживає в будинку позивача з 2009 року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Оскільки відповідачка не проживає по місцю реєстрації в будинку позивача більше шести місяців, то є законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом.
В даному випадку рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 246, 263, 264, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, ст. ст. 15, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку.
Судове рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя С. О. Кіхтенко