Справа № 640/8231/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Лях М.Ю., секретаря Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у м. Харкові Кунєвої М.І., заінтересована особа - ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України, у якій просив: визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кунєвої М. І. неправомірними; поновити його порушене право власності та зняти арешт з належного мені майна, накладеного постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Кунєвої М. І. від 25.10.2018 року у виконавчому провадженні №57438001 з примусового виконання виконавчого листа № 640/8231/18 від 01.10.2018 Київського районного суду м. Харкова.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що на виконанні старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Харків Кунєвої М. І. знаходиться виконавчий лист виданий 01.10.2018 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з нього аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 800,00 грн. щомісячно починаючи з 10.05.2018 року і до його повноліття. 25 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Кунєвою М.І. винесено постанову про арешт всього майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду та формальне посилання на ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» та постанову про розшук майна боржника. Однак, рішення суду ним виконується добровільно. Спочатку він сплачував аліменти безпосередньо стягувану з повідомленням державного виконавця про суми, перераховані ним на користь дитини. Потім став перераховувати аліменти на рахунок виконавчої служби. Зазначена постанова винесена з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження», порушує його цивільні права як власника та добросовісного платника. Безпосередньо із постановою про арешт він ознайомився в приміщенні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків. Будь-які обставини, зазначені в ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», які б мали наслідком звернення стягнення на майно, відсутні, а відповідно і накладання арешту на все його майно є безпідставним та суперечить приписам ст. 321 ЦК України. Він звернувся до старшого державного виконавця Кунєвої М.І. з вимогою про зняття арешту з майна. 05.09.2019 року виконавець у виконавчому провадженні ВП № 57438001 винесла постанову про припинення розшуку майна боржника, оскільки згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, станом на 05.09.2019 року відсутня заборгованість по сплаті аліментів за вищевказаним виконавчим документом». Проте, незважаючи на те, що заборгованість по сплаті аліментів, станом на 05.09.2019 року відсутня, постанови про зняття арешту, накладеного на все належне йому майно винесено не було. Тобто, державним виконавцем Кунєвою М. І. порушено всі вищевказані норми ЗУ «Про виконавче провадження». 31.10.2019 він звернувся до виконавчої служби з заявою про видачу йому довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів. 11.11.2019 старший державний виконавець Кунєва М. І. замість довідки, надала йому розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за станом на 11.11.2019 року. 28.11.2019 він знову звернувся до виконавчої служби з заявою про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів та про скасування арешту майна. На заяву від 28.11.2019 про скасування арешту майна жодних дій не вчинено. 05.12.2019 державний виконавець Кунєва М. І. замість довідки, надала йому розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за станом на 05.12.2019 року. Одночасно з розрахунком, державний виконавець вручила йому виклик державного виконавця, відповідно до якого його зобов`язано з`явитись до Шевченківського відділу ДВС для надання підтверджуючих документів про сплату аліментів або надання пояснень стосовно не виконання виконавчого документа, необхідність сплатити заборгованість по сплаті аліментів та попереджено про відповідальність за наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців та про відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця. Вважає, що вказані дії державного виконавця також суперечать чинному законодавству України. Зазначає, що він не звертався з заявою до виконавчої служби про надання йому розрахунку заборгованості із сплати аліментів, а звертався із заявою про видачу довідки про відсутність заборгованості, при цьому довідку про відсутність заборгованості йому так і не було видано. За вказаних обставин звернувся до суду з цією скаргою на дії державного виконавця.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у м. Харкові Кунєва М.І. надала до суду відзив на скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, в обґрунтування відзиву зазначає наступне. На примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист № 640/8231/18 від 01.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 800,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що боржником не були надані підтвердження про сплату аліментів станом на 25.10.2018 р., для забезпечення реального виконання рішення суду була винесена постанова про арешт майна боржника, про що до Реєстру обмеження рухомого та нерухомого майна внесені відповідні відомості. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник не працює, відкритих рахунків в банківських установах не має, нерухоме майно належне боржнику відсутнє. Боржник має у власності автомобіль Mitsubishi ASX, д.н.з. НОМЕР_1 . Таким чином, відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення суду не може бути забезпечене в інший спосіб.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового розгляди скарги за його відсутністю, доводи викладені у скарзі підтримує, просить задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в цій скарзі.

В судове засідання державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у м. Харкові Кунєва М.І. не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, через канцелярію суду надала відзив на скаргу, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавала, у зв`язку з чим суд вважає за можливим розглянути справи за її відсутністю, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить не знімати арешт з майна ОСОБА_3 через відсутність іншого майна та гарантій в забезпечення здійснення виплат за виконавчим листом, вважала за можливим розглянути справу за її відсутністю, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши доводи, викладені боржником в обґрунтування скарги, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №57438001 з примусового виконання виконавчого листа № 640/8231/18 від 01.10.2018 Київського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

17.10.2018 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кунєвою М. І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №57438001 на підставі вказаного виконавчого листа № 640/8231/18 від 01.10.2018 Київського районного суду м. Харкова. Вказана постанова була направлена на адресу боржника, що підтверджується квитанцією Укрпошти та конвертом, який не був отриманий боржником.

Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

17.10.2018 року державним виконавцем вжиті заходи щодо розшуку майна боржника шляхом направлення запитів до установ та організацій, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності на окремі види майна, а також щодо виявлення зареєстрованих в установах банків за боржником рахунків, джерел доходів.

Згідно з відповідями Пенсійного фонду України від 17.10.2018 про осіб-боржників, які отримують пенсію, відомості відносно боржника відсутні.

Згідно з інформацією Державної фіскальної служби України від 17.10.2018 про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями відомості щодо боржника відсутні. За інформацією з Державної фіскальної служби України боржник доходів не отримує.

За період з 10.05.2018 по 25.10.2018 державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості по аліментах, і станом на 25.10.2018 борг складав 4800,00 грн.

Згідно з відповідями Пенсійного фонду України від 17.10.2018 про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи встановлено, що боржник отримує дохід у ФОП ОСОБА_6 ,

У зв`язку з цим 25.10.2018 державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, розмір заборгованості складає 4800 грн., копію якої направлено до ФОП ОСОБА_7 для виконання.

Також 25.10.2018 старшим державним виконавцем Кунєвою М.І. винесена постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду. Відповідні записи про обтяження внесено до Державних реєстрів.

25.10.2018 старшим державним виконавцем Кунєвою М.І. винесена постанова про розшук майна боржника, зокрема, автомобіль Mitsubishi ASX, д/н НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я боржника, оскільки при виході за місцем проживання боржника вказаний автомобіль не виявлений.

До відділу від ФОП ОСОБА_7 надійшов наказ № Б00005/3-К від 09.04.2019 про те, що ОСОБА_3 звільнено за власним бажанням.

05.09.2019 року виконавець у виконавчому провадженні ВП №57438001 винесла постанову про припинення розшуку майна боржника, враховуючи, що згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, станом на 05.09.2019 року відсутня заборгованість по сплаті аліментів за вищевказаним виконавчим документом.

31.10.2019 боржник ОСОБА_3 звернувся до виконавчої служби з заявою про видачу йому довідки про наявність чи відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

11.11.2019 старший державний виконавець Кунєва М. І. надала боржнику розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за станом на 11.11.2019 року, згідно з якою заборгованість складає 1129,42 грн.

28.11.2019 боржник ОСОБА_3 звернувся до виконавчої служби з заявою про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів та заявою про скасування арешту майна.

05.12.2019 старший державний виконавець Кунєва М. І. надала боржнику розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за станом на 05.12.2019 року, згідно з якою заборгованість складає 143,45 грн.

Державним виконавцем не було винесено постанови про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю на те у державного виконавця законних підстав.

Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 станом на 05.03.2020 року заборгованість відсутня.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Порядок стягнення аліментів визначається статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з ч. 1 якої виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 вказаного Закону за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Враховуючи, що заборгованість боржника зі сплати аліментів складала 4800,00 грн. за період з 10.05.2018 по 25.10.2018, тобто сукупний розмір заборгованості перевищував суму платежів за три місяці, то у державного виконавця були наявні законні підстави для накладення арешту майна на підставі постанови від 25.10.2018 року.

Посилання боржника на те, що він не мав заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин боржником надано не було. По-друге, відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено обов`язку державного виконавця здійснювати перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, у випадку незгоди боржника із розміром заборгованості. Основоположним принципом здійснення цивільного судочинства є закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності, згідно з яким, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Боржник не звертався до суду зі скаргою чи позовом з вимогами щодо неправомірного розрахунку заборгованості із сплати аліментів.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника. Зокрема, пунктом 7 частини 4 даної статті передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Державним виконавцем направлено запити до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України для перевірки майнового стану боржника, та на підставі відповідей на вказані запити встановлено, що він не отримує жодних доходів (заробітної плати, пенсії тощо), не має рахунків в банківських установах.

Таким чином, враховуючи поведінку боржника, його звільнення за власним бажанням під час виконавчого провадження з офіційного місця роботи, приймаючи до уваги відсутність у боржника іншого майна та/або запропонованого способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд приходить до висновку про відсутність в діях державного виконавця порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо необхідності зняття арешту з майна боржника.

Сам по собі факт відсутності протягом певного періоду після сплати чергового платежу заборгованості з періодичних платежів по сплаті аліментів не є підставою для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_3 , враховуючи відсутність у боржника іншого майна та/або способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів.

З приводу посилань боржника на те, що будь-які обставини, зазначені в ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», які б мали наслідком звернення стягнення на майно, відсутні, а відповідно і накладання арешту на все його майно є безпідставним, - суд зазначає наступне. Як зазначалось, за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника (ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до приписів статті 56 Закону України У «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Отже, сам по собі арешт майна боржника ще не означає обов`язковості його (майна) вилучення, реалізації або передачі стягувачу, оскільки у разі достатності для виконання рішення суду коштів боржника, то майно не вилучається, не реалізовується.

Питання ж звернення стягнення на майно боржника врегульовано приписами статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» і полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Отже, накладення арешту на майно боржника (для забезпечення реального виконання рішення) та звернення стягнення на майно боржника є різними виконавчими діями, відповідно, такі дії мають різні правові наслідки. Державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника, а не про звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, підстави для зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця від 25.10.2018 року на все майно боржника відсутні, державний виконавець діяв в межах та на підставі Закону України «Про виконавче провадження» щодо невинесення постанови про зняття арешту з майна боржника, тому підстави для визнання його дій неправомірними відсутні.

З приводу доводів боржника щодо надання йому розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а не довідки про відсутність заборгованості суд зазначає наступне.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець надавав боржнику ОСОБА_3 лише розрахунки заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, відповідно до ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Тобто, така довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів надається лише на вимогу стягувача, а не боржника.

А згідно з ч. 4 ст. 71 вказаного Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, у разі подання заяви стягувачем або боржником. Тому державний виконавець і надавав боржнику розрахунок заборгованості із сплати аліментів.

Також сам по собі факт вручення боржнику державним виконавцем вимог виклику (вимоги) про необхідність сплати заборгованості зі сплати аліментів, попередження про відповідальність за наявність заборгованості зі сплати аліментів тощо не свідчить про порушення прав боржника, оскільки така вимога носить як обов`язковий, так і інформативний характер, тому вирішальним є подальші дії державного виконавця з приводу виконання чи невиконання боржником такого виклику (вимог), а тому саме подальші дії державного виконавця (які він прийме на підставі такого виклику (вимоги)) можуть бути оцінені з точки зору їх правомірності чи неправомірності.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, за результатами дослідження наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги, оскільки під час здійснення виконавчих дій в рамках ВП №57438001 з примусового виконання виконавчого листа № 640/8231/18 від 01.10.2018 Київського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття, - державний виконавець діяв у межах повноважень та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Підстави для зняття арешту з майна боржника, накладеного постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Кунєвої М. І. від 25.10.2018 року у виконавчому провадженні №57438001 відсутні.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини, відсутні правові підстави для задоволення заявлених вимог, у зв`язку з чим у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 206,263-265,447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у м. Харкові Кунєвої М.І., заінтересована особа - ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено протягом п`яти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя -