пр. № 2-зз/759/10/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судових засідань Шапаренка О.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, інші учасники справи Державна прикордонна служба України, Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаною заявою, в якій просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2010 року у справі №2-1604/10 відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПО НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що виконавче провадження № 22157227 є закінченим, а застосовне тимчасове обмеження порушує право заявника на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право залишати територію України.

Інші учасники провадження будь-яких пояснень щодо поданої заяви не надали, в судове засідання не з`явились, хоча про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Як наголошує частина 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом частин 1-2 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2010 року у цивільній справі №2-1604/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1 , в яку пізніше внесено виправлення ухвалою від 11.05.2010 року задоволено заяву представника позивача та вжито заходи забезпечення позову, зокрема тимчасово обмежено право виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

На виконання вищезазначеного рішення Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1604 від 22.09.2010 року.

30.09.2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 22157227.

27.03.2013 року виконавчий лист № 2-1604 від 22.09.2010 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу.

Доказів повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання або вчинення будь-яких інших виконавчих дій матеріали справи не містять.

Як передбачено частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як наголошує частини 1-2 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За приписами статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частин 1-3 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом частини 5 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Станом на дату розгляду заяви, застосоване до ОСОБА_1 не забезпечує мету свого застосування, а саме - забезпечення ефективного виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2010 року.

З березня 2013 року будь-яких виконавчих дій у справі не здійснюється, стягувач повторно не звертався за примусовим виконанням рішення. Доказів протилежного суду не надано.

За таких умов, існування обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є непропорційним меті такого обмеження та порушує право ОСОБА_1 на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право залишати територію України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 158 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, інші учасники справи Державна прикордонна служба України, Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у справі виїзду за межі України, встановлене ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2010 у справі №2-1604/10 відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Я.Р. Марко