Справа № 536/1663/19
16 вересня 2020 року м. Кременчук
Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:
Головуючого судді - Колотієвського О.О.,
За участю секретаря судового засідання - Пасєчнікової В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу-
Позовна заява обґрунтована тим, що 10 листопада 2007 року він з відповідачем зареєстрували шлюб.
Під час шлюбу, у сторін народилася діти - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з батьком.
Шлюбні відносини з відповідачем не склалися через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Через різні погляди на життя часто виникали сварки. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим.
Фактично з травня 2019 року разом не проживають року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть.
Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо та суперечить його інтересам.
На підставі викладеного просив суд ухвалити рішення, яким:
-розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 1987 року народження, який зареєстрований в Червнознам`янській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 30;
Позивач в судове засідання не з`явився. Суду надав заяву про слухання справи без його участі. Просив суд, вимогу щодо визначення місця проживання дітей залишити без розгляду.
Відповідач в судове засідання не з`явилася. Суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.
Суд дослідивши матеріали справи та докази, з урахуванням уточнених позовних вимог, приходить наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 10 листопада 2007 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 видане Червонознам`янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 30.
Сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей:
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 видане Червонознам`янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області від 05.11.2008 року, актовий запис № 29;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_3 видане Червонознам`янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області від 31.03.2011 року, актовий запис № 08.
Шлюбні відносини з відповідачем не склалися через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим.
Фактично з травня 2019 року разом не проживають року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть.
Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо та суперечить його інтересам.
Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.
Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Водночас, відповідно до статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, у заяві від 16.09.2020 року.
Згідно вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_1 належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 384,20 грн.
Водночас, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору, тобто 384,20 грн.
Керуючись ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112, 114 СК України, ст. 76, 141, 142, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 листопада 2007року зареєстрований у Червонознам`янській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області за актовим записом № 30 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 384 гривні 20 копійок.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. О. Колотієвський