Провадження № 2/161/311/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Жаловаги І.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гордійчук Мирослава Вікторівна, ОСОБА_5 , про витлумачення заповіту, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача про витлумачення заповіту.

Вимоги позову мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_6 . За життя спадкодавцем було складено кілька заповітів:

Заповіт посвідчений Одерадівською сільською радою від 17.03.2003 за №06, яким ОСОБА_6 заповіла належну їй земельну ділянку (Державний акт ІІ-ВЛ № 033578 виданий Одерадівською сільською радою 06.04.1999 року) своїй дочці ОСОБА_1 ;

Заповіт посвідчений Одерадівською сільською радою від 11.01.2008 за №02, яким ОСОБА_6 заповіла належну їй земельну ділянку (Державний акт ЯД № 282414) своїй дочці ОСОБА_5 ;

Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області від 19.11.2013 за №606, яким ОСОБА_6 заповіла належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та належні їй земельні ділянки, своїй дочці ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_6 , спадкоємці звернулися до нотаріуса із заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки зміст заповітів в частині вказівки на обсяг спадкового майна є незрозумілим.

А тому, просить суд витлумачити зміст заповіту ОСОБА_6 від 19.11.2013 за №606, а саме - чи охоплює вказане у даному заповіті поняття «належні мені земельні ділянки» - ділянку згідно з державним актом ІІ-ВЛ № 033578 виданий Одерадівською сільською радою 06.04.1999 року, яка заповідалась ОСОБА_1 спадкоємцем ОСОБА_6 , згідно із заповітом, посвідченим 17.03.2003 за № 06.

Ухвалою суду від 15.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд вказаної справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 40).

Ухвалою від 18.12.2019 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В., ОСОБА_5 .

Від третьої особи приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В. на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо вимог позову (а.с. 34). Розгляд справи просила проводити у її відсутності.

Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав викладених в заяві. Просили позов задовольнити. Суду позивач додатково пояснила, що її мама зробила заповіт на кожну із дочок, всім заповіла по земельній ділянці (паю). Те, що все майно вона могла заповісти відповідачу бути не може. З даного приводу було подано заяву до правоохоронних органів, на даний час триває кримінальне провадження. Зазначили, що даний заповіт не охоплює земельну ділянку, яку ОСОБА_6 раніше заповіла ОСОБА_1 , а лише розповсюджується на земельну ділянку біля будинку, зазначеному у заповіті від 19.11.2013.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував щодо його задоволення. Зазначив, що кожен наступний заповіт скасовує попередні, в заповіті ОСОБА_6 від 19.11.2013 є зрозумілим в частині зазначення волі заповідача. Окрім того, даний заповіт недійним не визнаний.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні вважала, що паї входять в заповіт від 2013 року, хоча відмітила те, що мама жила в той час у неї і не могла заповісти паї на ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, спадкову справу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 15), встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склала заповіти:

-Заповіт посвідчений Одерадівською сільською радою від 17.03.2003 за №06, яким ОСОБА_6 заповіла належну їй земельну ділянку (Державний акт ІІ-ВЛ № 033578 виданий Одерадівською сільською радою 06.04.1999 року) своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 12);

-Заповіт посвідчений Одерадівською сільською радою від 11.01.2008 за №02, яким ОСОБА_6 заповіла належну їй земельну ділянку (Державний акт ЯД № 282414) своїй дочці ОСОБА_5 (а.с. 56);

-Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області від 19.11.2013 за №606, яким ОСОБА_6 заповіла належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та належні їй земельні ділянки, своїй дочці ОСОБА_4 (а.с.11).

А тому, в даному випадку спадкування здійснюється за заповітом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу (ст. 1254 ЦК України).

18.10.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6

18.10.2019 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В. винесено постанову про вчинення нотаріальної дії. Нотаріусом встановлено, що за життя спадкодавець склала декілька заповітів на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , у спадкоємців виникло непорозуміння між собою згідно заповіту посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області від 19.11.2013 за №606, яким ОСОБА_6 заповіла належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та належні їй земельні ділянки, своїй дочці ОСОБА_4 (спадкоємцям є незрозумілою воля заповідача через вказівку «земельні ділянки» без зазначення яких саме).

Спадкоємцю роз`яснено право на тлумачення заповіту, в тому числі у судовому порядку.

Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту.

Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт, оскільки суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті, тобто тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті, а тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача.

Тлумачення заповіту - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача.

При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у його зміст, адже заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов`язків на випадок смерті.

Судом встановлено, що оспорюваний заповіт від 19.11.2013 не ускладнений неоднаковим використанням у ньому слів, понять термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових відносин, з його змісту чітко вбачається воля заповідача ОСОБА_6 передати ОСОБА_4 в порядку спадкування об`єкти заповідального розпорядження: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та належні їй земельні ділянки.

В заповіті від 19.11.2013 відсутня конкретизація поняття «земельні ділянки», як це має місце в попередніх заповітах.

За таких обставин суд вважає за необхідне, розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи з волі ОСОБА_6 , яка фактично заповідаючи ОСОБА_4 «належні мені земельні ділянки» прямо виявила волю включити до обсягу спадкового майна усі земельні ділянки, на які за життя вона мала право, в тому числі земельну ділянку, площею 3,21 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі Державного акту ІІ-ВЛ №033578, виданого Одерадівською сільською радою 06.04.1999, оскільки дана спірна ділянка на час складання заповідального розпорядження з власності заповідача не вибула.

Сам по собі зміст заповіту, виражений відповідними словами «належні мені земельні ділянки», не допускає можливості його неоднозначного тлумачення, адже воля заповідача була чітко виражена та ОСОБА_6 здійснила розпорядження на випадок своєї смерті щодо належних їй земельних ділянок.

З огляду на те, що вказані вище неточності у заповіті перешкоджали спадкоємцям реалізувати свої спадкові права, суд дійшов висновку про підставність заявленого позову, а його вимоги - обґрунтованими, заповіт від 19.11.2013 підлягає тлумаченню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 213, 1256 Цивільного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Надати тлумачення заповіту від 19 листопада 2013 року, який складений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Сушиком О.В., зареєстрований в реєстрі за №606.

Визначити, що вжите у заповіті словосполучення «належні мені земельні ділянки» охоплює земельну ділянку, площею 3,21 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі Державного акту ІІ-ВЛ №033578, виданого Одерадівською сільською радою 06.04.1999.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.09.2020.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій