Номер провадження: 22-ц/813/3278/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ПрАТ «Болградський виноробний завод» адвоката Марочкіна В.О.,

представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик» адвоката Зарицького Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Харчовик», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про скасування рішень та усунення перешкод у користуванні знаком для товарів і послуг,

встановив:

14 липня 2017 року Приватне акціонерне товариство (далі ПрАТ) «Болградський виноробний завод» звернулось до суду з позовом, який в подальшому уточнювало, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про скасування наказу Державної служби інтелектуальної власності України «Про затвердження рішення Апеляційної палати» від 11.01.2017 року № 03-4 та рішення Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України від 19.12.2016 року, яке було ухвалено за заявою ПрАТ «Харчовик», ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик» усунути перешкоди у користуванні знаком «BOLGRAD», який на праві власності належить позивачу (т.1, а.с.2-6).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик» звернулись до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з проханням визнати добре відомим знак «БОЛГРАД» (Свідоцтво № НОМЕР_1 ), а не знак «BOLGRAD», який визнаний добре відомим в Україні. Позивач вказав, що він користується знаком «BOLGRAD» на праві власності (Свідоцтво № НОМЕР_2 ), в той час як відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик» здійснюють перешкоду у користуванні знаком «BOLGRAD». Міністерством економічного розвитку і торгівлі України порушено законодавство України при ухваленні оскаржуваних рішень, які порушують права та законні інтереси позивача.

Звертаючись до суду зданим позовом, позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням положень Порядку визнання знака добре відомим в Україні Апеляційною палатою Державного департаменту інтелектуальної власності, затвердженої Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 квітня 2005 року № 228, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 11.01.2017 року № 03-4, яким затверджено рішення апеляційної палати від 19.12.2016 р.

11.10.2017 року представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Потоцький М.Ю. подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю (т.1, ак.с.83-89).

14.11.2017 року представником ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик» Зарицьким Д.В. також подано письмові заперечення на позовні вимоги, якими представник відповідачів заперечував проти позову, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з урахуванням того, що позовна заява не містить доказів того, що оскаржуване рішення та оскаржуваний наказ суперечать законодавству, а твердження позивача, викладені в позовній заяві, є неправдивими та необґрунтованими, оскільки позивачу не належить на праві власності знак «BOLGRAD» (т.1, а.с.144-148).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову ПрАТ «Болградський виноробний завод» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про скасування рішень та усунення перешкод у користуванні знаком для товарів і послуг було відмовлено (т.2, а.с.179-181).

В апеляційній скарзі ПрАТ «Болградський виноробний завод» ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року, та постановлення нового - про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзивів на неї від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та від представників відповідачів ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що відповідно до ст. 495 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

За змістом положень ч. 5 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» № 3689 (далі Закон № 3689) Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є власниками знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується Свідоцтвом України № НОМЕР_3 від 27.02.2012, який зареєстрований відносно товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів та послуг (МКТП) (т.1, а.с.152-155).

19 грудня 2016 року Колегія Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України, правонаступником якої є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, своїм Рішенням за результатом розгляду заяви ПрАТ «Харчовик», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 визнала знак «BOLGRAD» добре відомим в Україні для товарів 33 класу МКТП «вина; шампанське (вина ігристі); коньяк (бренді)» станом на 31.12.2014 р. (т.1, а.с.16-33).

Вказане Рішення затверджене наказом «Про затвердження рішення апеляційної палати» № 03-4 від 11.01.2017 року Державної служби інтелектуальної власності, правонаступником якої є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (т.1, а.с.15).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилався на те, що оскаржуване Рішення прийняте з порушенням положень Наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження Порядку визнання знака добре відомим в Україні Апеляційною палатою Державного департаменту інтелектуальної власності» від 15.04.2005р. № 228, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.05.2005 року за №471/10751.

У зв`язку з цим, позивач вказав, що порушення положень вищевказаного Наказу є підставою для скасування оскаржуваного рішення та оскаржуваного Наказу та зобов`язання ПрАТ «Харчовик», ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 усунути перешкоди позивачу в користуванні знаком «BOLGRAD», який належить позивачу на праві власності.

Разом з тим, судом першої інстанції було обгрунтовано встановлено, що ПрАТ «Харчовик» вже більше двадцяти років займається виробництвом та реалізацією товарів 33 класу МКТП алкогольними напоями. Створення портфелю інтелектуальної власності позивачів розпочалось із реєстрації на ім`я ВАТ «Харчовик», правонаступником якого є ПрАТ «Харчовик», комбінованого знака для товарів і послуг «Болград», який 17.05.2004 року був зареєстрований на підставі свідоцтва України № НОМЕР_1 для товарів 33 класу МКТП: «вина», а також послуг 35 класу МКТП «імпортно-експортні агентства; сприяння продажеві», з датою подання заявки № від 20.06.2003 року. На даний час свідоцтво є дійсним, власниками цього свідоцтва є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва: 20.06.2023 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є власниками знаку для товарів і послуг «BOLGRAD» за свідоцтвом України № 151733 від 27.02.2012 р., з датою подання заявки № m201015654 від 11.10.2010 р., який зареєстрований відносно товарів 33 класу МКТП. Власником вказаного знаку до 27 жовтня 2014 року було ВАТ «Харчовик» (т.1, а.с.160).

Інтенсивне використання позивачами знака для товарів і послуг «BOLGRAD», за свідоцтвом України № 151733 від 27.02.2012 р. стало підставою для визнання Апеляційною палатою Державної служби інтелектуальної власності України цього знака добре відомим в Україні у відношенні ПрАТ «Харчовик», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 для товарів 33 класу МКТП «вина; шампанське; (вина ігристі); коньяк; (бренді)» станом на 31 грудня 2014 року.

Саме зазначені обставини підтверджується оскаржуваним рішенням Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України від 19.12.2016р., затвердженого оскаржуваним Наказом Державної служби інтелектуальної власності № 03-4 від 11.01.2017 року.

Порядок визнання Апеляційною палатою знака добре відомим в Україні встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності в даному випадку - наказом Міністерства освіти і науки України № 228 від 25.04.2005 року.

У відповідності до абз.1 та 2 ст. 2 Постанови КМУ від 23 серпня 2016 р. №585 «Про оптимізацію діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності», Міністерство економічного розвитку і торгівлі є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

При цьому передбачено, що Державна служба інтелектуальної власності продовжує здійснювати повноваження та функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності до набрання чинності актом КМУ щодо можливості забезпечення здійснення зазначених повноважень та функцій Міністерством економічного розвитку і торгівлі.

Таким чином, до 18 травня 2017 року повноваження щодо визнання знака добре відомим в Україні мала Державна служба інтелектуальної власності, а в подальшому її правонаступник - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Суд правильно виходив із того, що Закон № 3689, регулюючи відносини, які пов`язані із визнанням знака добре відомим, наділяє апеляційну палату Державної служби інтелектуальної власності або суд правом за своїм розсудом розглядати окремі фактори та визначати доречність їх застосування щодо кожного конкретного знака, який визнається добре відомим.

Зі місту ч. 2 ст. 25 Закону № 3689 вбачається, що знак може бути визнаний добре відомим незалежно від реєстрації його в Україні, за умови встановлення колегією Апеляційної палати доречних факторів, передбачених Законом.

В той же час, Законом № 3689 не передбачено положень, які б зобов`язували Апеляційну палату під час встановлення того, що знак є добре відомим враховувати наявність реєстрацій знаків для товарів і послуг, на ім`я інших третіх осіб.

Оскаржуване Рішення від 19.12.2016 року Міністерства економічного розвитку і торгівлі України у вступній, а також в резолютивній його частинах містить зображення знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який визнано добре відомим в Україні, що спростовує твердження позивача про те, що Рішення від 19.12.2016 року не містить зображення добре відомого знаку.

Тобто, із рішення Апеляційної палати від 19.12.2016 року вбачається, що заявники відстоювали права на знак «BOLGRAD» проти недобросовісних дій осіб, які імітували такий знак та фальсифікували марковану ним продукцію. Як докази успішного відстоювання прав на знак заявниками до Апеляційної палати надано копію рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07.10.2011р., яке на даний час є чинним, про задоволення позову ПрАТ «Харчовик» про дострокове припинення дії свідоцтва України № 60289 щодо товарів 33 класу МКТП.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2019 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на вищевказане судове рішення.

Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року, копію якої до суду апеляційної інстанції надав представник ПрАТ «Болградський виноробний завод адвокат Марочкін В.О., відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою на вищевказану ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 січня 2019 року та витребувано із Приморського районного суду м. Одеси вищевказану цивільну справу (т.3, а.с.104-105).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є безпідставними твердження представника ПрАТ «Болградський виноробний завод» про те, що рішення Апеляційної палати від 19.12.2016 має виключно змістовну частину пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик», та не має обґрунтування і доводів Апеляційної палати, як того вимагають правила, у відповідності до наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження Порядку визнання знака добре відомим в Україні Апеляційною палатою Державного департаменту інтелектуальної власності» від 15.04.2005 року № 228, оскільки ці твердження спростовуються змістом вищевказаного Рішення Апеляційної плати.

Також є безпідставними доводи заявника апеляційної скарги - ПрАТ «Болградський виноробний завод» про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПрАТ «Харчовик» звернулись до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з проханням визнати добре відомим знак «БОЛГРАД» (свідоцтво № НОМЕР_1 ), є безпідставними, оскільки спростовується наявними в матеріалах справах доказами, в тому числі самим оскаржуваним Рішенням та Наказом, в яких зазначено що заява ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик» була подана про визнання добре відомим в Україні саме знака «BOLGRAD» (т.2, а.с.8).

Також не відповідають дійсності та матеріалам справи твердження позивача про те, що він користується знаком «BOLGRAD» на праві власності згідно Свідоцтва № НОМЕР_2 , оскільки у позивача відсутнє право власності на знак «BOLGRAD». Як було вказано вище, право власності на знак для товарів та послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва на знак для товарів та послуг № 151733 від 27.02.2012 р.; Свідоцтво № НОМЕР_2 , на яке посилається позивач, було видане ЗАТ «Болградський виноробний завод» на комбінований знак для товарів та послуг «Болград», і крім того, це Свідоцтво № НОМЕР_2 припинило свою дію ще 15.07.2013 року.

З цих підстав, позивачем не доведено, та не надано будь-яких доказів про здійснення ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Харчовик» перешкод в користуванні позивачем знаком «BOLGRAD» за Свідоцтвом № НОМЕР_2 , яке припинило свою дію ще 15.07.2013 року.

Більше того, суд дійшов правильного висновку про те, що знаки для товарів 33 класу МКТП за Свідоцтвами України № 40201 та № НОМЕР_3 , власниками яких є відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПрАТ «Харчовик», заявлені на реєстрацію в Україні та зареєстровані раніше, ніж знаки для товарів 33 класу МКТП за Свідоцтвами України № 125165, 125166, 152125, 152126, 152127, 153486, 153487, 165448, 219488, власником яких є позивач - ПрАТ «Болградський виноробний завод».

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону № 3689 Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати.

Як будо вказано вище, власниками знаку для товарів та послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва на знак для товарів та послуг № 151733 від 27.02.2012 р., а тому ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до вимог діючого законодавства України мають право забороняти іншим особам, включаючи і позивача ПрАТ «Болградський виноробний завод» використовувати їх зареєстрований знак, або навіть, схоже із зареєстрованим знаком позначення.

Визнання Міністерством економічного розвитку і торгівлі України знаку «BOLGRAD» добре відомим в Україні станом на 31.12.2014 р. не позбавляє права ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як власників Свідоцтва № НОМЕР_3 від 27.02.2012 р. забороняти позивачу використовувати знак « ІНФОРМАЦІЯ_1 » або інші позначення, схожі з зареєстрованим знаком « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тому доводи позивача ПрАТ «Болградський виноробний завод» про те, що рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України є незаконним є безпідставними і необгрунтованими.

При цьому суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги Висновок експертів № 203/17 за результатами додаткової комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 760/5128/17 від 24 листопада 2017 р. Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності за вих. №9/4 від 24.11.2017 р., яким встановлено наступне:

-Словесний елемент «Болград» у складі знака для товарів та послуг за свідоцтвом № НОМЕР_1 має самостійну розрізняльну здатність;

-Знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №№ 125165, 125166, 152126, 152127, 153486, 153487, 165448, НОМЕР_4 (право власності на які належить Позивачу) є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 (право власності на які належить Відповідачам- 1,2,3);

-Використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України №№ 125165, 125166, 152126, 152127, 153486, 153487, 165448, 219488 може вводити в оману щодо особи виробника (т.1, а.с.197-244).

Разом з тим, суд першої інстанції обгрунтовано і правомірно, з чим погоджується колегія суддів, визнав недопустимим доказом у справі наданий представником відповідача ПрАТ «Болградський виноробний завод» Висновок від 04 вересня 2017 року науково-правової експертизи щодо відповідності законодавству України, об`єктивності обгрунтованості оскаржуваного рішення від 19.12.2016 р., який складений патентним повіреним України, кандидатом юридичних наук Прохоровим-Лукіним Г.В. і доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують к(т.1, а.с.116-141).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра