Номер провадження: 22-ц/813/4269/20
Номер справи місцевого суду: 523/9590/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року по цивільній справі за поданням Головного державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси Тріфонова О.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, боржника громадянина України, ОСОБА_1 .

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року, Головний державний виконавець Першого Суворовського ВДВС м. Одеси Тріфонов О.Ю. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, боржника громадянина України, ОСОБА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року подання головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одсеи Тріфонова О.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для иїзду за кордон, боржника громадянина України, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/7301/17.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року скасувати, та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні подання Головного державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси Тріфонова О.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон - ОСОБА_1 до задоволення ним своїх зобов`язань по сплаті боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, головний державний виконавець Першого Суворовського ВДВС м.Одеси, посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року - залишити без змін (а.с. 61-63).

До суду апеляційної інстанції з`явився представник апелянта Тищенко С.Ю. та Головний державний виконавець Першого Суворовського ВДВС м.Одеси Тріфонов О.Ю.

Плаксій О.В. до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист по справі №523/7301/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 65252,40 грн.

11.10.2018 року Головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Тріфоновим О.Ю. відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . Того ж дня копії постанов надіслано сторонам виконавчого провадження.

Згідно довідки з Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про осіб-боржників, які отримують пенсії інформацію не знайдено.

Згідно довідок рухоме та нерухоме майно у боржника відсутнє.

Відповідно до отриманої довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, боржник ОСОБА_1 здійснював перетинання кордону України та згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія ЕН номер НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження відносно нього, проте до теперішнього часу рішення суду не виконано, та він ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржник за місцем реєстрації не знаходиться.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одсеи Тріфонова О.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, боржника громадянина України, ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а тому суд вважав за можливе обмежити його у праві виїзду за кордон.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень,

неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а п. 19 ч. 2 вказаної статті встановлено, що виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч.3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Виходячи з аналізу зазначених статей, можна дійти висновку, що законодавчо закріплене право накладення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, який ухиляється від виконання зобов`язання покладеного на нього рішенням суду.

Як вбачається зі змісту подання, обґрунтованість та вмотивованість звернення до суду із такими вимогами державний виконавець обумовлює наявністю невиконаного рішення суду про стягнення заборгованості та відсутністю будь яких дій з боку боржника, спрямованих на його виконання.

Судовим розглядом справи встановлений факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на нього виконавчим листом №523/7301/17, виданим Суворовським районним судом м. Одеси 11.10.2018 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 65252,40 грн.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що постанови про відкриття виконавчого провадження він не отримував та про відкрите виконавче провадження обізнаний взагалі не був.

Однак, апеляційний суд вказані доводи апелянта вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 року Головним державним виконавцем відділу Тріфоновим О.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та в подальшому попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с.6).

При цьому, копію вищевказаної постанови 16.10.2018 року направлено боржнику рекомендованим листом за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 ., що підтверджується копією поштового відправлення (а.с. 6 зворот).

Так, відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження, документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Крім того, місце проживання боржника яке вказане у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 також підтверджено і довідкою Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ГУДМС в Одеській області (а.с.12).

Безпідставними є і твердження апелянта про те, що вимогу про виклик до ВДВС він також не отримував, а Акти від 09.11.2018 року та від 12.11.2018 року складені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно із ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено державним виконавцем , дійсно 09.11.2018 року Головним державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС м. Одеси Тріфоновим О.Ю. на момент здійснення виходу за адресою реєстрації боржника, вказаної у виконавчому документі, а саме:АДРЕСА_1 , боржника - ОСОБА_1 не виявлено, майновий стан перевірити не вдалось можливим. Двері на дзвін та стук не відчиняли. Тому виклик на 12.11.2018 року боржнику ОСОБА_1 до відділу, разом із копією відкриття виконавчого провадження , залишили у дверях квартири АДРЕСА_2 , про що було складено Акт державного виконавця в присутності державного виконавця відділу - Семко Б.О. (а.с.13).

12.11.2018 року боржник ОСОБА_1 , на виклик виконавця до відділу не з`явився, про причини такої не явки не повідомляв, про що головним державним виконавцем складено відповідний Акт (а.с. 14, зворот).

При цьому, як наголошено головним державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС м.Одесиу своєму відзиві на апеляційну скаргу, 04.12.2018 року головним державним виконавцем Тріфоновим О.Ю. повторно було здійснено вихід за адресою реєстрації/проживання боржника вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , на дзвін та стук двері відчинила жінка (яка представилась матір`ю боржника) та повідомила, що ОСОБА_1 за цією адресою не мешкає, майна, з її слів, він не має та впустити виконавця до квартири відмовилась, нібито боржник проживає із дівчиною за іншим місцем, адресу якої та засоби зв`язку повідомляти категорично відмовилась, про що було складено Акт державного виконавця в присутності ОСОБА_3 та стягувача ОСОБА_2 (а.с.16).

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», при складанні вищевказаних Актів від 09.11.2018 року та 12.11.2018 року, оскільки на них відсутні підписи понятих, апеляційним судом також оцінюється критично, з огляду на те, що відповідно до ст. 22 вищезазначеного закону, виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих, а їх присутність є обов`язковою лише у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Доводи апеляційної скарги про розгляд подання державного виконавця із порушенням вимог ч.4 ст. 441 ЦПК України також не може бути підставою скасування ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа узгоджене з начальником Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Лавренюком А.О. (а.с. 1-3) та розглянуте судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України.

Також, одним з доводів ОСОБА_1 є твердження про те, що судом першої інстанції не було встановлено та обґрунтовано, в чому саме полягає ухилення апелянта від виконання рішення суду.

Однак, таке твердження апелянта є необґрунтоване, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, та апелянтом не спростовано, що Головним державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого проваджені, з метою встановлення майна та коштів належних боржнику направлено запити до відповідних установ, а саме:

-згідно інформаційної довідки з "Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником нерухомого майна не зареєстровано;

-відповідно до повідомлення ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформація відсутня;

-відповідно до повідомлення ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсію - інформацію по боржнику не знайдено;

-згідно довідки територіального сервісного центру за боржником рухомого майна не зареєстровано.

Боржник або його представник до Відділу не з`являвся.

У зв`язку із не явкою та ігноруванням викликів державного виконавця, та відсутньої інформації щодо місцезнаходження боржника, відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем направлено до Суворовського районного суду м. Одеса подання про розшук боржника.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2018 року було задоволено подання державного виконавця Тріфонова О.Ю., якою оголошено у розшук боржника, та доручено Суворовському відділу поліції ГУНП в Одеській області та Приморському відділу поліції в Одеській області, та по встановленню місцезнаходження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомити Перший Суворовський ВДВС м.Одеса, а також Суворовський районний суд м. Одеси та зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись до Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області (а.с. 86).

Однак боржник або його представник до Відділу знову не з`явлися.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також у відповідності до п.19 частини 3 статті 18 цього Закону, виконавець зобов`язаний: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Головним державним виконавцем відділу Тріфоновим О.Ю. було направлено запит до Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України про можливість перетинанням боржником кордону України та згідно відповіді зазначено, що боржник ОСОБА_1 закордонний паспорт НОМЕР_3 перетинав державний кордон України, а саме: 15.01.2019 року о 05:50 - виїзд (напрям не відомий), 23.01.2019 року о 00:33 - в`їзд.

У доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що він не ухиляється від виконання рішення суду, а навпаки намагається працевлаштуватись за кордоном, з метою повної виплати стягувану коштів.

Разом з тим, як встановлено матеріалами справи, з моменту відкриття виконавчого провадження, в ході проведення примусових виконавчих дій, накладення арештів на майно боржника, накладання арештів на кошти, які перебувають на розрахункових рахунках боржника в банківських установах, із виходами за адресою проживання, Боржник - ОСОБА_1 , або його представник жодного разу не з`являлись до відділу державно виконавчої служби, виклики державного виконавця ігнорувались в повному обсязі, жодної заяви про можливість відстрочки виконання чи часткової сплати боргу стягувачу від боржника не надходило.

Більш того, до апеляційного суду від ОСОБА_2 також надійшло клопотання, в якому він просив залучити докази по справі на спростування доводів апелянта щодо того, що останній не ухиляється від виконання рішення суду. Так ОСОБА_4 надано наступні докази:

-Запит до ГУНП в Одеській області щодо здійснення розшуку боржника Лисенко від 02.10.2019 року;

-Відповіддю ГУНП в Одеській області на запит від 08.10.2019 року;

-Витягом з ЄДРДР від 29.10.2019 року по кримінальному провадженню №0004074.

Таким чином, доводи подання та висновки суду про те, що боржник фактично ухиляється від виконання судового рішення, обґрунтовані.

Суд першої інстанції мав достатні підстави для задоволення подання державного виконавця.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга боржника є необґрунтованою та не спростовує законності ухвали суду першої інстанції, яким правильно застосовано закон при вирішенні подання державного виконавця.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року по цивільній справі за поданням Головного державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси Тріфонова О.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, боржника громадянина України, ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19.03.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда