Справа № 185/4195/18
Провадження № 2/185/163/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А. С., за участю секретаря судового засідання Кучеренко Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/4195/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 12490,24 грн. та судові витрати по справі.

Позов мотивовано тим, що згідно договору № б/н від 26.12.2008 відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 30.04.2018 заборгованість за договором склала 12490,24 грн. в т.ч.: 497,53 грн - заборгованість за кредитом, 7831,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3328,60 грн - пеня та комісія, 250 грн - штраф (фіксована частина), 582,87 грн - штраф (процентна складова).

Ухвалою суду від 25.06.2018 у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом (повідомлення) сторін.

15.11.2018 відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що останній платіж ним було здійснено в 2012 році, в 2015 році він платежів не здійснював, а банком проводилось автоматичне зарахування коштів в погашення заборгованості, що не може вважатися вчинення ним дій на визнання заборгованості, та відповідно не перериває строк позовної давності, в позові просить відмовити.

05.02.2019, 14.03.2019 відповідач подав письмові заперечення в яких посилається на не підписання ним тарифів, умов та правил банку, на правову позиції ВСУ № 6-16цс15 від 11.03.2015, ВС № 161/20278/14 від 30.05.2018 просить застосувати строк позовної давності та в позові відмовити.

Позивач 11.04.2019 надав письмові пояснення, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказав, що відповідач підписав анкету-заяву та приєднався до Умов та Правил що разом становить договір про надання банківських послуг, відповідно до зазначених умов проводилось автоматичне списання коштів. Зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки вказано на ній, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Строк дії картки відповідача 10.2015, до суду банк звернувся 21.05.2018, тобто на думку позивача в межах трирічного строку позовної давності.

29.08.2019 відповідач подав письмові заперечення в яких посилається на не підписання ним тарифів, умов та правил банку, на правову позиції ВП ВС від 03.07.2018 № 342/180/17 щодо цих обставин, просить застосувати строк позовної давності та в позові відмовити.

23.09.2019 позивачем подано відповідь на заперечення аналогічна попереднім письмовим поясненням, додатково зазначено, що на думку позивача правова позиція ВП ВС від 03.07.2018 № 342/180/17 не може застосовуватись до даних правовідносин, договір вважають дійсним, та посилаються на використання коштів відповідачем в 2009, 2012 роках, та автоматичне списання коштів в 2015 році відповідно до виписку по рахунку відповідача, але саму виписку по рахунку не надають суду як доказ.

17.10.2019 відповідачем подана письмове заперечення аналогічне за змістом з попередніми письмовими позиціями відповідача.

29.10.2019 ухвалою суду витребувана у позивача докази по справі на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України, а саме виписку по рахунку відповідача та оригінал анкети-заяви.

15.11.2019, 03.12.2019 сторонами надано письмові пояснення та заперечення аналогічні за змістом з попередніми письмовими позиціями сторін по суті справи.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в позові зазначає про розгляд справи за відсутності за представника позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову на підставі поданих письмових заяв та заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що26.12.2008 відповідач звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, а саме грошових коштів, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна». У анкеті-заяві відповідача зазначені: вид кредитної картки, бажаний ліміт 500 грн., розмір процентів 2,5%, не зазначені умови, порядок і підстави зміни процентної ставки, розміри пені, штрафів.

З вищевказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" б/н та датиза кредитним договором б/н відповідачу позивачем видавалася кредитні картки № НОМЕР_1 термін дії до 12.11, № НОМЕР_2 термін дії до 10.15, № НОМЕР_3 термін дії до 10.15. (а.с. 80).

Відповідно до розрахунку позивача станом на 30.04.2018 заборгованість за договором склала 12490,24 грн. в т.ч.: 497,53 грн - заборгованість за кредитом, 7831,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3328,60 грн - пеня та комісія, 250 грн - штраф (фіксована частина), 582,87 грн - штраф (процентна складова).

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частинпершої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»)

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві відповідача зазначені: вид кредитної картки, бажаний ліміт 500 грн., розмір процентів 2,5%, не зазначені умови, порядок і підстави зміни процентної ставки.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), комісія за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, пеню та комісію, штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.12.2008 ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.05.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір збільшення розміру сплату процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів надані банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтовуючи позов, позивач послався й на Тарифи банку, однак наданий банком витяг про обслуговування кредитування кредитних карт «Універсальна» також не підписаний відповідачем.

При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані ПАТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Таким чином, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виглядісплату збільшених процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів.

Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що належними доказами у справі обґрунтовується лише фактичне використання відповідачем кредитних коштів, а саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 497,53 грн., що підтверджується витягом по розрахунковому рахунку відповідача (а.с. 125-127) та заборгованість по процентам за користування кредитом, розрахована з процентної ставки 2,5% на місяць, як зазначено в підписаній заяві відповідача від 26.12.2008.

Відповідно до виписки по рахунку відповідача (а.с.125-127) останній використовував кредитну картку та останній платіж по заборгованості внесено відповідачем 15.05.2012 у розмірі 170 грн, деталі операції: «терминал самообслуживания 100949 депозит» (а.с. 125), останнє використання кредитних коштів відбулось 21.02.2010 - «магазин «ясний» покупка товара» (а.с 125), всі інші платежі в 2013 на суми 13,11 грн, 15 грн, 475,06 грн, 1,08 грн, 1,79 грн, 0,31 грн (а.с. 5-6, 126) та 24.09.2015 на суму 164,76 (а.с. 5,46, 125) відповідачем не здійснювалися, так як операції зазначені банком як «автоматичне списання коштів, автоматическое погашение просроченной задолженности» банком.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору сторін про збільшення позовної давності. Тому до даних правовідносин не може бути застосована договірна позовна давність, й керуватися у даному випадку правилами загальної та спеціальної позовної давності.

Вказані висновки також були висловлені у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-757цс15 від 01 липня 2015 року.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до виписки по рахунку відповідача (а.с.125-127) останній використовував кредитну картку та останній платіж по заборгованості внесено відповідачем 15.05.2012 у розмірі 170 грн, деталі операції: «терминал самообслуживания 100949 депозит» (а.с. 125), останнє використання кредитних коштів відбулось 21.02.2010 - «магазин «ясний» покупка товара» (а.с 125), всі інші платежі в 2013 на суми 13,11 грн, 15 грн, 475,06 грн, 1,08 грн, 1,79 грн, 0,31 грн (а.с. 5-6, 126) та 24.09.2015 на суму 164,76 (а.с. 5,46, 125) відповідачем не здійснювалися, так як операції зазначені банком як «автоматичне списання коштів, автоматическое погашение просроченной задолженности» банком. Списання коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитним коштам, процентам позивач проводив з 2010 по 2019 (а.с. 125-127), в тому числі і в березні 2010, травні, червні 2012 (а.с. 125), тобто позивач про своє порушене право довідався та міг довідатись в березні 2010 року та червні 2012 року, наступного місяця після останнього платежу та останнього використання кредитних коштів, а до суду із позовною заявою позивач звернувся лише 21.05.2018, тобто з пропуском строку загальної позовної давності у три роки. Всі платежі в 2013 на суми 13,11 грн, 15 грн, 475,06 грн, 1,08 грн, 1,79 грн, 0,31 грн (а.с. 5-6, 126) та 24.09.2015 на суму 164,76 (а.с. 5,46, 125) відповідачем не здійснювалися, так як операції зазначені банком як «автоматичне списання коштів, автоматическое погашение просроченной задолженности» банком, тому не можуть враховуватись як переривання строку позовної давності.

Зазначена позиція узгоджується з висновками ВС в справі № 161/20278/14 від 30.05.2018, де ВС зазначив, що не можуть вважатись добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 89,133,141,258-265,212,280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заявиАкціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (), місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко