Дата документу 22.09.2020
Справа № 334/8448/19
Провадження № 2/334/1749/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі - Манюхіні О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання у якому просить суд стягнути на її користь грошові кошти у сумі 60000 гривень у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання на підставі ст. 1167 ЦК України.

Представник позивача адвокат Вельможко А.І., в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача, у судовому засіданні, просила прийняти рішення з урахуванням викладеного у запереченнях від 03.07.2020 року та враховуючи, той факт, що увесь період роботи, позивачу було відомо про шкідливість умов праці.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.07.1991 року по 06.07.2010 року працювала у шкідливих умовах роботи у АТ «Запорізький завод феросплавів» за професією шихтовика. За змістом санітарно-гігієнічних характеристик умов праці від 17.12.2010 року №10-20/113 за даними атестації робочих місць у АТ «Запорізький завод феросплавів» за 2009 рік на позивача впливали наступні шкідливі фактори, що значно перевищують гранично допустимі рівні або концентрації: марганцю оксиду 1,68 мг/м, що перевищує у 5,6 раз ГДР - 0,3 мг/м; кремнію діоксиду 16 мг/м, що перевищує у 8 разів ГДК-2,0 мг/м; шум «А» 85,2 дБ при ПДУ - 80 дБ.

За даними атестації 1993 року: динамічна робота - потужність зовнішньої роботи за участі м`язів плечового пояса 141,3 Вт при нормі 23-45 Вт, тривалість зосередження - 84,4 % у зміну при нормі 51-75%; за даними атестації 2000 року: потужність зовнішньої роботи за участі м`язів плечового пояса 76,34 Вт при нормі 63 Вт, робоча поза нахили тулуба більш 30-242 при нормі до 101; за даними атестації 2005 року: нахили тулуба більш 30-405 при нормі до 101; динамічна робота - потужність зовнішньої роботи 30,6 Вт при нормі 30,5 Вт.

Тривалий період роботи у наведених шкідливих умовах призвів до значного ушкодження здоров`я позивача та виникнення професійного захворювання.

Згідно із медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 24.05.2011 року позивачу встановлені наступні захворювання професійного характеру: радикулопатія попереково-крижова та шийна, з вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні гриж дисків, протрузія, стійкий больовий синдром, нейродистрофічні прояви у вигляді деформуючого артрозу лівого колінного суглобу 2 ступеню.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 07.06.2011 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на АТ «Запорізький завод феросплавів» зокрема, по причині наявності на її робочому місці: за даними атестації 1993 року: динамічна робота - потужність зовнішньої роботи за участі м`язів плечового пояса 141,3 Вт при нормі 23-45 Вт, тривалість зосередження - 84,4 % у зміну при нормі 51-75%; за даними атестації 2000 року: потужність зовнішньої роботи за участі м`язів плечового пояса 76,34 Вт при нормі 63 Вт, робоча поза нахили тулуба більш 30-242 при нормі до 101; за даними атестації 2005 року: нахили тулуба більш 30-405 при нормі до 101; динамічна робота - потужність зовнішньої роботи за участі м`язів плечового поясу 30,6 Вт при нормі 30,5 Вт.

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу встановлено 60% втрати працездатності, що підтверджується довідками МСЕК від 21.06.2011 року серії АВ №006703, від 03.07.2017 року серії АБ №0034220 та другу групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК від 21.06.2011 року серії АД №166602, від 03.07.2017 року серії АВ №0823305.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Частиною другою ст. 4 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя, здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, повного відшкодування шкоди особам, які потерпілі від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в тому числі відшкодування моральної шкоди як одного із способів захисту особистих немайнових прав громадян.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Рішенням Конституційного Суду від 27.01.2004 року регламентовано, що громадяни, яким встановлена постійна втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 зазначив, що право громадян, які потерпіли від професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (працедавця).

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в інших випадках, встановлених законом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами чинного законодавства моральну шкоду, спричинену позивачу внаслідок професійного захворювання, повинен відшкодовувати роботодавець, яким є відповідач за цим позовом.

Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до. ч. 3, ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, грішми або іншим майном, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок отриманих професійних захворювань позивач 11 місяців знаходилась на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди, що підтверджується медичними виписками. У цей період позивач не лише була відірвана від сталого способу життя, своєї родини, а ще й була вимушена нести відповідні незручності пов`язані з проведенням лікування та лікарняним режимом.

Медичні виписки, копії яких додані до позову, свідчать про тривалість фізичних страждань та їх характер: стійки тупі, ниючі, періодично стріляючі болі та обмеження рухів в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, іррадіація болю в праву руку, посилання болю при фізичному навантаженні, змінні положення тіла, тривалій ході, болі і оніміння ніг, часті судоми гомілкових м`язів, болі в шийному відділі хребта і плечовому поясі, болі та обмеження рухів у колінних суглобах, загальну слабкість, підвищену втомлюваність.

Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач втратила 60% працездатності зі встановленням 2 групи інвалідності, постійно відчуває фізичний біль, вимушена постійно приймати ліки, неодноразово знаходилась на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, має адаптуватись до погіршених умов життя, до фізичних і соціальних обмежень, що заподіює їй інтенсивних негативних психологічних переживань (моральних страждань). Втрата працездатності позивачу встановлена безстроково, тобто повна реабілітація неможлива. Позивач має носити ортез на попереково-крижовому відділі хребта та потребує використання палиці для пересування.

Доводи відповідача про те, що особа при укладенні трудового договору знала про умови її праці під дією небезпечних і шкідливих виробничих факторів, а відтак усвідомлювала можливість ушкодження здоров`я та пов`язані з цим наслідки не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не знімають із відповідача відповідальності за невиконання обов`язку створення на робочому місці безпечних умов праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також дотримання приписів трудового законодавства у галузі охорони праці (Постанова ВСУ від 20.02.2019 року № 212/1673/17-ц).

За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (зі змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, та самого позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати професійної працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров`я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача.

Враховуючи викладене, сума відшкодування у розмірі 60000,00 гривень є еквівалентною характеру і ступеню моральних страждань позивача, а тому керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливим стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 60000,00 гривень.

Згідно із пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Таким чином стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015р.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про відшкодування шкоди внаслідок професійного захворювання - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (, м. Запоріжжя, вул. Діагональна 11) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошові кошти у сумі 60000 (шістдесят) тисяч гривень 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (, м. Запоріжжя, вул. Діагональна 11) на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 22 вересня 2020 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.