ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк, банк) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк (далі ПАТ А-Банк), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 06.12.2006 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 40867 cred, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 6 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строк повернення кредиту до 06.06.2008 року.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, 20.10.2010 року між АТ КБ ПриватБанк та ПАТ А-Банк було укладено договір поруки № 167, за умовами якого забезпечено виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань в розмірі 10 000,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 22.04.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 7 676,56 доларів США, яка складається із: 2 599,03 доларів США заборгованість за кредитом; 5 077,53 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом.

Ураховуючи викладене, АТ КБ ПриватБанк просило суд: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 425,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 22.04.2013 року становить 51 358,74 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ А-Банк 10 000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2017 року провадження у справі в частині позовних вимог АТ КБ ПриватБанк до ПАТ А-Банк про стягнення заборгованості закрито.

У задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини в частині позовних вимог АТ КБ ПриватБанк до ПАТ А-Банк виникли на підставі договору, укладеного між юридичними особами, а тому в цій частині спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків якого просив відповідач.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.08.2017 року апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2017 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у позові.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанцій не врахував того, що пунктом 5.6 кредитного договору сторонами погоджено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом тривалістю 5 років. Кредитний договір і кожна його сторінка підписані сторонами, що відповідає вимогам частини першої статті 259 ЦК України.

Разом з тим, змінюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині правового обґрунтування, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 погашено заборгованість по тілу кредиту та процентам.

Постановою Верховного суду від 09.10.2019 року касаційну скаргу АТ КБ ПриватБанк задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.08.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що АТ КБ ПриватБанк надало суду належні та допустимі докази в розумінні статей 58, 59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог, які в порушення статті 212 ЦПК України судами належним чином оцінені не були. Відповідач на підтвердження заперечень на позовну заяву не надав жодного доказу.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що АТ КБ ПриватБанк не оскаржує судове рішення в частині позовних вимог до ПАТ А-Банк, тому в цій частині воно не переглядається в апеляційному порядку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 06.12.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк було укладено кредитний договір № 40867 cred, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6 000,00 доларів США, зі сплатою за користування ним 25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2008 року.

Відповідно до пункту 5.6 кредитного договору строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом тривалістю 5 років.

Вимоги до ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки ПАТ А-Банк зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 40867 cred від 06.12.2008 року, розмір відповідальності 10 000,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору від 06.12.2006 року № 40867 cred заборгованість за ним станом на 22.04.2013 року складає 7 676,56 доларів США в тому числі: 2 599,03 доларів США заборгованість за кредитом; 5 077,53 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Останній платіж ОСОБА_1 здійснено у травні 2009 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаєуться повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків якого просив відповідач.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено строк повного погашення кредиту 06.06.2008 року в порядку та строки, встановлені графіком погашення кредиту та процентів.

У пункті 5.6 кредитного договору сторонами погоджено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом тривалістю 5 років.

Положеннями статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, останній платіж ОСОБА_1 здійснив у травні 2009 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків якого просив відповідач, є необґрунтованим, оскільки, здійснюючи платіж у травні 2009 року, ОСОБА_1 вчинив дію, яка свідчить про визнання ним свого боргу, а тому, звертаючись до суду 21.05.2013 року, банк мав право на стягнення усієї утвореної заборгованості за кредитним договором.

Однак, суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Позивач в обґрунтування розміру заборгованості посилався на наявний в матеріалах справи розрахунок, відповідно до якого станом на 22.04.2013 року заборгованість за кредитним договором складає 7 676,56 доларів США в тому числі: 2 599,03 доларів США заборгованість за кредитом; 5 077,53 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.02.2020 року було витребувано у АТ КБ ПриватБанк належним чином завірений деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 40867 cred від 06.12.2006 року станом на 22.04.2013 року, укладений між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , з урахуванням заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 6 425,00 доларів США, та обов`язковим наданням письмових пояснень щодо всіх складових частин цієї заборгованості.

На виконання вказаної ухвали АТ КБ ПриватБанк було надано письмові пояснення, в яких банк зазначав, що в прохальній частині позову із загальної суми заборгованості в розмірі 7 676.56 доларів США, було виокремлено суму, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів, а саме 10 000,00 грн. В силу того, що основне зобов`язання сторін визначено у доларах США, а забезпечувальне у гривні, задля уникнення подвійного стягнення 10 000,00 грн. з позичальника (що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 22.04.2013 складало 1 251,56 доларів США), прохальна частина позову мала саме таке формулювання (стягнути 6 425,00 доларів США з основного позичальника та 10 000,00 грн. солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ А-Банк).

Тобто, сума заборгованості за кредитним договором № 40867 cred від 06.12.2006 року станом на 22.04.2013 року становить 7 676,56 доларів США та складається з наступного: 2 599,03 доларів США заборгованість за кредитом; 5 077,53 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, з яких: 1 251,56 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, забезпечених порукою з ПАТ А-Банк; або 3 825,97 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 251,56 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, забезпечених порукою з ПАТ А-Банк, а всього 5 077,53 доларів США заборгованості по процентам (відповідно до п.3.3. Кредитного договору № 40867 cred, кошти для погашення заборгованості направляються для сплати насамперед винагород і комісій, далі прострочених відсотків по кредиту, далі відсотків по кредиту, далі простроченої заборгованості по кредиту, далі пролонгованої заборгованості по кредиту).

Відповідачем в ході розгляду справи не було спростовано наданий розрахунок ні в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Також, колегією суддів установлено, що на теперішній час відповідач не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням умов договору.

Крім того, колегія зазначає, що у справі, що переглядається, у спірному кредитному договорі № 40867 cred від 06.12.2006 року зобов`язання виражене у валюті доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.

Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення кредитних коштів та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу який визначений у доларах США за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий висновок зробила Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18.

Таким чином, переглядаючи справу в межах: заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та Постанови Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 40867 cred від 06.12.2006 року яка утворилась станом на 22.04.2013 року в розмірі 6 425,00 доларів США та яка складається із: 2 599,03 доларів США заборгованість за кредитом; 3 825,97 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору, сплачених останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 288,54 грн. (613,59 + 674,95 = 1 288,54).

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк () заборгованість за кредитним договором № 40867 cred від 06 грудня 2006 року станом на 22 квітня 2013 року в розмірі 6 425,00 доларів США, з яких: 2 599,03 доларів США заборгованість за кредитом; 3 825,97 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк () судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 288,54 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко