Справа № 700/164/19
Провадження № 2/700/129/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Полежаки В.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/164/19 провадження № 2/700/129/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А H О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що працює на посаді начальника сектору превенції Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. 06.02.2019 року від своїх колег по роботі, які перебували в с. Кам`яний Брід Лисянського району Черкаської області за викликом дізнався про те, що гр. ОСОБА_2 , відносно якого було здійснено виклик, виражався на його адресу образливими словами у присутності колег, сказавши дослівно: «козлом був, козлом і остався…». В подальшому назвав його «оборотнем в погонах». Працівниками поліції було зроблено відеозапис щодо протиправних дій ОСОБА_2 та на неодноразові зауваження працівників поліції дана особа не відреагувала. Зазначив, що неприязні відносини між ним та ОСОБА_2 тривають з 2014 року, коли під час виїзду за викликом співжительки відповідача щодо вчинення останнім сімейного насильства, де відповідач вказав, що його дії є непрофесійними та неправомірними, у зв`язку з чим відповідач звертався до різних органів влади зі скаргами на нього. Однак до будь-якого виду відповідальності за вказаними скаргами він не притягувався, його дії визнані правомірними. 08.02.2019 року ним було надіслано лист-звернення до відповідача з проханням вибачення за висловлені образи на його адресу в присутності колег. Проте відповідач дану пропозицію проігнорував. Зважаючи, що дані висловлювання відповідача образили його людську гідність та ділову репутацію, тому просить зобов`язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження його честі, гідності, ділової репутації і стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 3000 грн. та судові витрати.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що не висловлювався образливими словами на адресу ОСОБА_1 . Також пояснив, що працівниками поліції, у тому числі і ОСОБА_1 було сфальсифіковано кримінальну справу щодо нього за фактом вчинення крадіжки пластикових вікон. Так, у протоколі огляду місця події, а саме помешкання, де зареєстрований ОСОБА_3 вказано адресу АДРЕСА_1 . Проте працівники поліції перебували біля будинку АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ніколи не проживала за вказаною адресою.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, оскільки відповідно до висновку лінгвістичної експертизи висловлені відповідачем слова: «козлом був, козлом і остався…», «оборотень в погонах» є оціночними судженнями негативного характеру, а тому не можуть відповідно до статті 277 ЦК України бути предметом судового захисту.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2 висловлювався в їх присутності на адресу позивача ОСОБА_1 образливими словами «козлом був, козлом і остався…», «оборотень в погонах». Вони робили йому зауваження, але ОСОБА_2 на них не зважав.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши та дослiдивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, які надані сторонами на обґрунтування відповідно позовних вимог та заперечень, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, взявши до уваги заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних пiдстав.

За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Як встановлено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з положеннями ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, між позивачем та відповідачем тривалий час існують напружені стосунки, в тому числі пов`язані із виконанням позивачем своїх службових обов`язків. Наслідком таких відносин стало висловлювання відповідача ОСОБА_2 на адресу позивача ОСОБА_1 образливих слів «козлом був, козлом і остався…», «оборотень в погонах» в присутності його підлеглих.

Відповідно до переглянутого в судовому засіданні відеозапису подій, що відбувалися 29.01.2019 року в с.Кам`яний Брід Лисянського району Черкаської області за участю ОСОБА_2 встановлено, що останній висловився на адресу позивача ОСОБА_1 , дослівно: «козлом був, козлом і остався…», «оборотень в погонах».

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-лінгівстичної (семантико-текстуальної) експертизи від 02.01.2020 №27238/19-39 висловлювання «козлом був, козлом і остався…», «перевертень в погонах» містять інформацію негативного характеру щодо особи ОСОБА_1 , викладену у формі оціночних суджень.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як роз`яснено в положеннях п. 19 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 висловив суб`єктивні оціночні судження з приводу дій позивача, назвав його "козлом" та «перевертнем в погонах», що в силу вимог закону не можливо перевірити, не підлягає спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131, 8 липня 1986 року) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантованих пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 статті 10 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій (п. 41). Крім цього, в даному рішенні також зауважено про те, що "слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна", тобто існування фактів може бути доведено в той час, як істинність оціночних суджень не завжди підлягає доказуванню (п. 46).

Таким чином, з огляду на норми матеріального права та встановленні обставини справи щодо поширення ОСОБА_2 інформації про те, що ОСОБА_1 " ОСОБА_8 ", «перевертень в погонах», суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки ОСОБА_2 вправі висловлювати критику, суб`єктивно оцінювати дії та вчинки позивача, тому її висловлювання у контексті вільної полеміки щодо взаємовідносин, що склалися в нього з позивачем, не містить фактичних даних, а є його оціночним судженням щодо особи ОСОБА_1 .

Сам факт сприйняття позивачем суб`єктивних суджень, як таких, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, не дає права на відшкодування шкоди, оскільки відсутній факт порушення його прав з боку відповідача в цій частині.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку.

Виходячи з роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача на його користь 3000 гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про зобов`язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача, та, оскільки відповідні вимоги задоволенню не підлягають, то відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди, за відсутності належних та допустимих доказів завдання відповідної шкоди.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача, як і про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з цим.

Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 8, 10, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 34 Конституції України, ст.ст. 23, 201, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 263 ЦПК України, ст.ст. 5, 11, 30 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII та керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання до Лисянського районного суду Черкаської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 жовтня 2020 року.

Суддя Н. В. Бесараб