Справа № 2322/2539/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Романової О.Г.,

за участі секретаря Соломки Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. під час виконання рішення суду та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 62241102, боржник: державне підприємство «Науково-виробниче природоохоронне об`єднання», -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. під час виконання рішення суду та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 62241102, боржник: державне підприємство «Науково-виробниче природоохоронне об`єднання».

Скаргу мотивує тим, що 01.08.2020 він отримав від старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. постанову про повернення виконавчого документу від 17.07.2020 та виконавчий лист виданий Чорнобаївським районним судом 06.03.2013 у справі № 2/709/25/13, № 2322/2539/12 про стягнення з ДП «Науково-виробниче природоохоронне об`єднання» на його користь середньої заробітної плати за час затримки виплати в сумі 54014,83 грн., 10000 грн. моральної шкоди, а всього 64014,83 грн.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.03.2020 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа від 06.03.2013 був поновлений.

На підставі його заяви про примусове виконання рішення суду, відповідно до положень ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» старший державний виконавець Житніков С.С. відкрив виконавче провадження ВП № 62241102, про що виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2020.

Проте, як при винесенні даної постанови, так і при винесенні постанови про повернення виконавчого документа старшим державним виконавцем були допущені неправомірні дії, що, на його думку, є підставою для внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, всупереч вимог, зазначених у ст.ст. 3,26 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець розпочав примусове виконання рішення суду, не на підставі виконавчого листа від 06.03.2013, а на підставі ухвали № 2-134/10 виданої 11.03.2020. У послідуючому, вказану ухвалу суду старший державний виконавець зазначив і в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу. Однак вказана ухвала про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, відповідно до положень ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», не може бути виконавчим документом, на підставі якого розпочинається примусове виконання рішення.

Крім того, як в постанові про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2020, так і в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.07.2020 в описовій та резолютивній частині постанов невірно зазначено ім`я стягувача « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 ».

У цих же частинах постанов розмір коштів, що підлягає стягненню зазначено «123902,61 грн.», що не відповідає розміру коштів, зазначеному у виконавчому листі від 06.03.2013, який становить 64014,83 грн.

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, старший державний виконавець повернув виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: через те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем, відповідно до цього Закону, заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, про що складено відповідний акт.

При цьому, старший державний виконавець не виконав вимог, передбачених ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до якої у разі, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» старший державний виконавець повинен був здійснити такі дії: «протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку» .

Зазначених дій старший державний виконавець не здійснив, і прийняв рішення без врахування особливостей виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи.

Дані обставини, на думку скаржника, свідчать про неправомірні дії старшого державного виконавця Житнікова С.С. та є підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.07.2020 та внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2020.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. та внести зміни в постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2020 в назві документу, що підлягає примусовому виконанню-виконавчий лист від 06.03.2013 у справі № 2/709/25/13, № 2322/2539/12; у постанові про відкриття виконавчого провадження: про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 64014,83 грн. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. та скасувати винесену ним постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.07.2020. Відновити виконавче провадження та прийняте судове рішення направити до відділу ДВС.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, звернувся до суду із заявою від 21.09.2020 в якій просить суд справу розглядати без його участі та задовольнити її в повному обсязі.

Старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житніков С.С. у судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду скарги.

Представник боржника ДП «Науково-виробниче природоохоронне об`єднання» в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду скарги.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали скарги, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їхні права чи свободи.

Згідно п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до матеріалам справи скаржник ОСОБА_1 отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.07.2020 01.08.2020, звернувся до суду зі скаргою 06.08.2020 , отже передбачений п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України строк не був пропущений скаржником.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року набрав чинності 05.10.2016.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про виконавче провадження (від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються, відповідно до цього Закону.

За таких обставин, під час вирішення спору в даній справі, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016р.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10.01.2013 стягнуто з ДП «Науково-виробниче природоохоронне об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з урахуванням середньої заробітної плати позивача 54014 грн. 83 коп., з 21.10.2010 по час прийняття рішення та стягнути на користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної шкоди, а всього 64014 грн. 83 коп.

Рішення суду набрало законної сили - 21.01.2013 та на його примусове виконання 06.03.2013 був виданий виконавчий лист, із строком пред`явлення виконавчого листа до виконання 22.01.2014 (справа № 2322/2539/12, 2/709/25/13).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.03.2020 був поновлений пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.03.2013 № 2322/2539/12 про стягнення з ДП «Науково-виробниче природоохоронне об`єднання» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з урахуванням середньої заробітної плати позивача 54014,83 грн., з 21.10.2010 по час прийняття рішення, моральної шкоди в сумі 10000 грн., всього в сумі 64014,83 грн.

Постановою старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. 09.06.2020 було відкрито виконавче

провадження ВП № 62241102, з виконання (згідно змісту вказаної постанови) ухвали № 2-134/10 виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 11.03.2020 про стягнення з ДП «Науково-виробниче природоохоронне об`єднання» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 123902,61 грн. При цьому, у змісті вказаної постанови у графі «стягувач» невірно зазначено ім`я стягувача, замість « ОСОБА_2 », зазначено « ОСОБА_3 ». Крім того, невірно зазначено загальний розмір коштів, які підлягають стягненню з ДП «Науково-виробниче природоохоронне об`єднання» на користь ОСОБА_4 , а саме: зазначено, що підлягають стягненню кошти у розмірі 123902,61 грн., хоча згідно рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.03.2013 загальна сума стягнення становить 64014,83 грн. На думку суду, слушним є зауваження скаржника ОСОБА_1 щодо невірного зазначення державним виконавцем у постанові назви документа з виконання якого відкрито виконавче провадження, а саме: зазначення ухвали № 2-134/10 виданої 11.03.2020, якою був поновлений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, замість виконавчого листа, відповідно до положень ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже, із змісту постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що у останній державним виконавцем зроблені граматичні та арифметичні помилки.

Порядок виправлення граматичних та арифметичних помилок у процесуальних документах (або їх частині), винесені державним виконавцем у виконавчому провадженні, передбаченийположеннями ч. 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до яких, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Відомості про те, що скаржник звертався із відповідною заявою до державного виконавця або начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у матеріалах справи відсутні.

Натомість, звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд поновити його порушене право шляхом внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2020 в назві документу, що підлягає примусовому виконанню-виконавчий лист від 06.03.2013 у справі № 2/709/25/13, № 2322/2539/12; у постанові про відкриття виконавчого провадження: про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 64014,83 грн., що, на думку суду, є неналежним способом поновлення порушених прав скаржника, оскільки винесення постанови про відкриття виконавчого провадження так і внесення до неї виправлень є виключною компетенцією державного виконавця, а тому у задоволенні скарги в цієї частині слід відмовити.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з одновних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За практикою Європейського суду з прав людини саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України" (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У своєму пілотному рішенні Суд встановив, що було порушено п. 1 статті 6 Конвенції та статтю 1 Протоколу № 1 через невиконання або несвоєчасне виконання остаточних судових рішень. Суд зазначив, що затримки були спричинені комбінацією чинників, включаючи відсутність бюджетних коштів, бездіяльністю державної виконавчої служби та недоліками національного законодавства, внаслідок чого пан ОСОБА_5 та інші заявники у подібній ситуації не змогли добитись примусового виконання судових рішень (див. рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", від 15 жовтня 2009 року, N 40450/04, п. 83-84). Всі ці чинники належали до компетенції української влади, і, отже, Україна несе повну відповідальність за таке невиконання (там же, п. 85). Суд також постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (п. 4 резолютивної частини рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").

У пункті третьому резолютивної частини рішення 12 жовтня 2017 у справі "Бурмич та інші проти України", заява № 46852/13, Велика палата Європейського суду з прав людини постановила, що п`ять заяв та 12143 заяв (всього 12148), перераховані в додатках I і II до цього рішення, а також ті, що можуть надійти вже після ухвалення цього рішення, повинні розглядатися відповідно до зобов`язань, які випливають із пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", в якому виявлено існування структурної проблеми, що спричиняє порушення параграфу 1 статті 6 і 13 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1.

Отже, тривале невиконання або несвоєчасного виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У частині 2 цієї статті передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача» .

Згідно відомостям зазначеним у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.07.2020 державним виконавцем підставою для повернення виконавчого документа зазначено п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження, а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, виходячи зі змісту вказаних положень, керівник Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повинен був, після встановлення старшим державним виконавцем Житніковим С.С. наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу за п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», протягом десяти днів, але не пізніше шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Однак, вказаних дій керівником Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено не було.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 в частині визнання дій старшого державного виконавця неправомірними стосовно повернення виконавчого документу стягувачу та скасування вказаної постанови є обґрунтованою, оскільки постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.07.2020 винесена з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому скарга в цієї частині підлягає до задоволення.

Також, з метою поновлення порушених прав скаржника, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання керівника Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) негайно виконати вимоги ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та здійснити комплекс дій, направлених на стягнення із боржника коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень.

У іншій частині скарга до задоволення не підлягає з підстав зазначених вище, а саме: обранням скаржником не належного способу поновлення своїх порушених прав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 451 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. під час виконання рішення суду та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 62241102 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. щодо повернення виконавчого документу стягувачу.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.07.2020 (ВП № 62241102).

Зобов`язати керівника Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) негайно виконати вимоги ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та здійснити комплекс дій, направлених на стягнення із боржника коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Суддя О.Г. Романова