Ухвала

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 552/884/20

провадження № 61-13540ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання спростувати інформацію, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , уточнивши який просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, розповсюджену у відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розміщену на веб-сайті Youtube, а саме: ? «Приватна агрофірма « ОСОБА_3 » і особисто пан керівник роблять великий наступ на український народ і на Україну взагалі».

-« ОСОБА_4 , їхня милість, зробили добре діло поїхали у Заворсклянську сільську раду двома джипами виривати з хати на розмову одного із активістів, колишнього голову первинного колективу, для того, щоб він ліг під «подолякінські» правила всякі там, де не погоджені території і т.д. Людина не захотіла з ними розмолять. Ні у якому разі. Зовсім…».

-«В той же вечір один із єгерів, ОСОБА_5 , який втілював у життя і говорив «подолякінськими» словами. ОСОБА_3 виїхав із села, єгер ОСОБА_6 напився у кафе і в магазині, в той же вечір, жорсточайшим чином побив місцевого депутата ОСОБА_7 , той, який являється фермером, який володіє паями на правах оренди і до всього до цього не погодив землі Подоляці . Із-за цього зайшло слово за слово і той отгамселив депутата».

-«Якщо подоляка дозволяє п`яним єгерям бити депутатів, то мені хотілося б напомнить: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 оце оці посадовці хай ждуть, він і на вас колись напустить. То що ви сиділи за одним столом «это не о чом не говорит» і те, що ви там гилили без ліцензії тих свиней».

-«Так що посадові особи області начувайтесь, тому, що дійде і до вас, що Подоляківські єгеря будуть «насіловать» прямо в адміністративних зданіях».

Просив зобов`язати ОСОБА_2 спростувати зазначену інформацію, шляхом розміщення відповідного відео на каналі Полтавські Тротуарні Новини, який розміщений на веб-сайті Youtube, протягом 30 днів після набрання законної сили рішенням в справі та стягнути з ОСОБА_2 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що вказані спірні висловлювання не носять характер образ (хоча і висловлені в агресивній формі), а є критичними по відношенню до позивача та є вираженням погляду автора висловлювань на вказані події, відтак є оціночними судженнями, що ґрунтуються на особистому трактуванні відповідачем даної інформації, отриманої з іншого джерела. Судами також зазначено, що позивачем невірно визначено склад відповідачів у справі, оскільки до участі у справі не залучено власника веб-сайту на якому розміщена інформація, не доведено факт причетності відповідача до розповсюдження спірних відеоматеріалів та наявність волевиявлення ОСОБА_2 на розповсюдження відеоматеріалів на веб-сайті Youtube.

У вересні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 надав дозвіл на зйомку та на публікацію спірних матеріалів з огляду на сам факт дачі інтерв`ю, суди дійшли помилкових висновків про те, що спірні висловлювання є оціночними судженнями з огляду на зазначення у них конкретних фактів та відповідних обставин, що не відповідають дійсності, вказані висловлювання не містять стилістичних засобів, що свідчать виключно про суб`єктивну думку автора. Крім того, на неврахування судами правових висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 346/5700/17, провадження № 61-38727св18, як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження у справі, якщо її подано на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 346/5700/17, провадження № 61-38727св18, які, на думку позивача, не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Надавши оцінку твердженням, викладеним у відеозаписі відповідно до складових, зазначених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1, суди дійшли правильного висновку, що висловлювання, що стосуються ОСОБА_1 , а саме: «Приватна агрофірма «Подоляка» і особисто пан керівник роблять великий наступ на український народ і на Україну взагалі»; « ОСОБА_4 , їхня милість, зробили добре діло поїхали у Заворсклянську сільську раду двома джипами виривати з хати на розмову одного із активістів, колишнього голову первинного колективу, для того, щоб він ліг під «подолякінські» правила всякі там, де не погоджені території і т.д. Людина не захотіла з ними розмовлять. Ні у якому разі. Зовсім…», є оціночними судженнями, сказані з урахуванням загальної стилістики, викладеної в них інформації, з дотриманням розмовного стилю (широке використання загальновживаних слів; експресивність та емоційне забарвлення мовлення), а посилання заявника на зазначення ОСОБА_2 конкретних фактів щодо дій інших осіб не стосуються особи позивача, вказані висловлювання не містять тверджень, що створюють негативний образ саме ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів зазначає, що у визначеній в якості підстави касаційного оскарження постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 346/5700/17, провадження № 61-38727св18, мали місце обставини, що значно відрізняються від предмету спору у вказаній справі, зокрема предметом спору були висловлювання народного депутата щодо службових злочинів посадових осіб державної установи виконання покарань, що не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. Відтак у справі, що розглядається, судами не встановлено жодних посилань автора спірних висловлювань на конкретні факти, що стосуються заявника.

Оскільки судами встановлено, що вказані висловлювання є оціночними судженнями та не доведено наявності всіх складових юридичного складу правопорушення, визначених у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 346/5700/17, провадження № 61-38727св18, сукупність яких дозволяє зробити висновок про наявність підстав для визнання інформації такою, що порушує право заявника на повагу до честі, гідності та ділової репутації, посилання заявника на неврахування судами висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах при ухваленні оскаржуваних судових рішень є безпідставними.

Аргументи касаційної скарги щодо надання згоди відповідачем на публікацію спірного відеозапису та помилковість висновку судів щодо того, що висловлювання ОСОБА_2 є оціночними судженнями, були предметом розгляду в судами першої та апеляційної інстанцій та зводяться до переоцінки доказів у справі, тоді як, виходячи з визначених частиною першою статті 400 ЦПК України меж розгляду справи у касаційному порядку, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо неналежного суб`єктного складу учасників справи, зокрема незалучення відповідачем власника веб-ресурсу.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справ.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію зобов`язання спростувати інформацію, стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь