Справа № 236/730/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю: секретаря - Олійник С.М.,

позивача- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2020 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно(а.с.1-6 ).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пдтримала заявлені вимоги, просила встановити факт постійного проживання її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за позивачем право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка складається з земельної частки (пай) площею 4,38 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Лиманського району(колишне КСП «Комуніст»), Донецької області.

Відповідач представник Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду(а.с.45-46).

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтвердили обставини зазначені в позові та додатково пояснили, що є сусідами позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 пербував у цивільному шлюбі з матір`ю позивачки - ОСОБА_2 , ще за Радянських часів по день своєї смерті у квітні 2002, яка проживала разом зі спадкодавцем, вони вели сумісне господарство, здійснювала за чоловіком догляд до дня його смерті та організовувала поховання. При цьому між позиваечм та померлим ОСОБА_3 були добрі сімейні стосунки, які ґрунтувались на засадах батьківських відносин батька і доньки.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в сел. Новоселівка м. Красний Лиман Донецької області, помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.04.2002, актовий запис №11( а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної частки(пай), площею 4,38 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Лиманського району(колише КСП «Комуніст»), Донецької області, яка належала померлому на підставі сертифікату на земельну частку (пай), серії НОМЕР_2 0040548 від 04.11.1997.

Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. Спадкодавець ОСОБА_3 до смерті спадковим майно не розпорядився, заповіт не залишив.

За життя ОСОБА_3 пербував у цивільному шлюбі з матір`ю позивачки - ОСОБА_2 (а.с.11), з 1949 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала разом зі спадкодавцем, вели сумісне господарство, здійснювала за чоловіком догляд до дня його смерті та організовувала поховання. Дані обставини підтверджується показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також актом та довідкою від 16.12.2019, виданою старостою Новоселівського старостинського округу(а.с.15,24).

Фактично, ОСОБА_6 є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 оскільки протягом більше п`яти років до часу відкриття спадщини, проживала однією сім`єю .

Встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, має для позивача юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення своїх спадкових прав.

Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, будучи вперше закріпленим новим ЦК, разом з тим може поширюватись на відносини, які виникли у зв`язку з відкриттям спадщини до вступу в силу ЦК України. Якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, але не була ніким із спадкоємців прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом принаймні п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи матимуть право на спадкування, незважаючи на те, що факти відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії ЦК УРСР.

Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності Цивільним Кодексом України.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, що проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини.

У відповідності з п. п. 21, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 мати позивача ОСОБА_2 , постійно понад 5 років проживала однією сім`єю зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини, а тому прийняла його спадщину.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року №5-рп/99, зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Таким чином позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, підлягають задоволенню.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Красний Лиман Донецької області, померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 08.02.2006, актовий запис № 4(а.с.11-12).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається в тому числі з зазначеної земельної ділянки, яку у спадщину ОСОБА_2 прийняла.

На теперішній час, поивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , оскільки її брат, відповідно син ОСОБА_2 ОСОБА_7 (а.с.16-18), ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_4 від 13.12.2007, актовий запис № 34(а.с.14), та прийняла спадщину про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.12.2006, реєстровий №№6894, 6895(а.с.19-20). Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 04.03.2020(а.с.40).

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишнi члени колективних сiльськогосподарських пiдприємств, сiльськогосподарських кооперативiв, сiльськогосподарських акцiонерних товариств, у тому числi створених на базi радгоспiв та iнших державних сiльськогосподарських пiдприємств, а також пенсiонери з їх числа, якi отримали сертифiкати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяниспадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвiдчує право на земельну частку (пай), є сертифiкат на право на земельну частку (пай), виданий районною (мiською) державною адмiнiстрацiєю.

Документами, що посвiдчують право на земельну частку (пай), також є: свiдоцтво про право на спадщину; посвiдченi у встановленому законом порядку договори купiвлi-продажу, дарування, мiни, до яких додається сертифiкат на право на земельну частку (пай); рiшення суду про визнання права на земельну частку (пай) (ст.2 вказаного Закону ).

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7про те, що відповідно до статті 1225ЦКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 3ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналогічні роз`яснення викладені у п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно п. 3.1 вказаного листа право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392ЦК).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки на земельну частку (пай) площею 4,38 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Лиманського району (колишне КСП«Комуніст»), Лиманського району, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі сертифікату на земельну частку (пай), серії НОМЕР_2 0040548 від 04.11.1997, та яку прийняла ОСОБА_2 , як його спадщину, як спадкоємець 4 черги за законом, тобто особа, яка проживала однією сім`єю зі спадкодавцем більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину, але відсутність оригіналу правовстановлюючого документу позбавляє мене можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом можливо вирішити лише в судовому порядку, оскільки іншого порядку спадкування за даних з обставин не існує.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За таких обставин вимоги про надання позивачу права на спадкування є правомірними та обґрунтованими, а їх задоволення відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 25, 316, 328 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно- задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу на час відкриття спадщини не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто на день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та складається з:

земельної частки (пай), площею 4,38 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лиманського району (колишнього СТОВ «Комуніст»), Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 23.03.2020.

Суддя -