ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 633/405/18

провадження № 22-ц/818/1315/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2,

відповідачі Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 ,

апелянт заступник прокурора Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року, постановлене під головуванням судді Смирнова В.А., в залі суду в смт Печеніги Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що спірні земельні ділянки отримані ОСОБА_2 за спрощеною процедурою, без проведення земельних торгів (аукціону). ОСОБА_2 не мала намірів на ведення фермерського господарства та використання земельних ділянок за призначенням. Вона бажала отримати їх в оренду на 49 років для власних потреб. Через чотири дні після отримання в оренду земельних ділянок ОСОБА_2 формально зазначила в статуті ФГ «Олта» земельні ділянки як такі, що перебувають у користуванні, та ввела у склад членів ФГ «Олта» родичів, зокрема ОСОБА_1 , з метою приватизації спірних земель.Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 04 травня 2016 року №3619-СГ земельні ділянки були передані у власність фізичним особам членам ФГ «Олта-А». На підставі вказаного наказу рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. від 31 травня 2016 року №29837216 здійснена державна реєстрація прав та їх обтяжень. Спірні земельні ділянки перебували у власності держави і в оренді у ОСОБА_2 , як фізичної особи. Тому члени ФГ «Олта-А» не мали законних підстав для отримання їх безоплатно у приватну власність. Крім того площа земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:1072 становить 4,7121 га, що перевищує середній розмір паю, який безоплатно може бути переданий у власність громадян. Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 вважає, що наявні підстави для визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (про передачу земельної ділянки у власність) від 04 травня 2016 року №3619-СГ, а також наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29837216 від 31 травня 2016 року. Наведена у рішенні суду першої інстанції практика Європейського суду з прав людини не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ОСОБА_1 отримала у власність земельну ділянку всупереч вимогам закону. Тому наявні підстави для зобов`язання ОСОБА_1 повернути у відання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку, площею 4,7121 га, кадастровий номер :02:001:1072.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 адвокат Гирман Володимир Вікторович надали відзив на апеляційну скаргу, просили апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення, а рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку на законних підставах, у відповідності до вимог Земельного Кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство». Прокурором не доведено, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням. Не надано також доказів наявності порушень зі сторони Головного управління Держгеокадастру у Харківській області при передачі у власність фізичній особі ОСОБА_1 земельної ділянки. Таким чином не встановлено наявності порушених прав та інтересів держави, що підлягають захисту.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №3608-СГ від 04 травня 2016 року передано громадянину члену Фермерського господарства «ОЛТА-А» ОСОБА_1 у власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Борщівської сільської ради, площею 4,7121 га, в тому числі рілля площею 4,7121 га (кадастровий номер :02:001:1072), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав 24 лютого 2016 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46), із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в оренді ФГ «ОЛТА-А» згідно Договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, розташовану за межами населених пунктів на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області (а.с.25-26 т.1).

Для отримання у власність вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 08 квітня 2016 року звернулась із заявою до виконуючого обов`язки начальника Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області(а.с.43 т.1).

До заяви ОСОБА_1 додала копію Договору оренди землі №б/н від 30 грудня 2014 року, копію Додаткової угоди до договору оренди землі №б/н від 01 березня 2016 року, копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію Довідки про середній розмір земельної частки (паю) на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, копію Протоколу №4 загальних зборів членів фермерського господарства від 02 квітня 2016 року, копію Статуту фермерського господарства «ОЛТА-А», Відомості з ЄДРПОУ, копію Виписки з державної реєстраційної служби, копія паспорту та ідентифікаційного коду.

На час звернення із заявою до Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_1 була членом Фермерського господарства «ОЛТА-А».

Фермерське господарство «ОЛТА-А» було засновано на базі двох земельних ділянок, загальною площею 101,8581 га. в тому числі земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 39,5459 га (кадастровий номер :02:001:1061 ) та земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 62,3122 га (кадастровий номер :02:001:1062), які перебували в оренді у ОСОБА_2 на підставі Договорів оренди від 30 грудня 2014 року.

Сторони не заперечують, що 18 липня 2012 року ОСОБА_2 подала до Печенізької районної державної адміністрації заяву про надання в оренду, терміном на 49 років, земельну ділянки площею 111,7 га для ведення фермерського господарства, що розташована за межами населеного пункту та території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області.

19 липня 2012 року розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області № 272 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду (землі сільськогосподарського призначення - рілля) для ведення фермерського господарства на території Борщівської сільської ради з метою подальшої передачі в оренду терміном 49 років.

20 листопада 2012 року розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області № 453 затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства із земель державного резервного фонду (землі сільськогосподарського призначення - рілля) на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області та надано в оренду земельні ділянки, загальною площею 101, 8581 га в т.ч. ріллі - 101, 8581 га для ведення фермерського господарства.

14 лютого 2013 року розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області № 30 пункт 2 резолютивної частини розпорядження № 453 від 20.11.2012року викладено в такій редакції: « 2. Надати в оренду ОСОБА_2 земельні вінки загальною площею 101,8581 га в т.ч. земельна ділянка 1 площею - 39,5459 га (кадастровий номер - :02:001:1061), земельна ділянка № НОМЕР_2 площею - 62, 3122 га (кадастровий номер - :02:001:1062) для ведення фермерського господарства із земельнодержавного резервного фонду (землі сільськогосподарського призначення - рілля) терміном 49 років на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області.

30 грудня 2014 року між орендодавцем Головним управлінням Держземагенства Харківській області та орендарем ОСОБА_2 укладено Договір оренди землі строком на 49 років (п. 8) для ведення фермерського господарства (п. 14), площею 62,3122 та. (кадастровий номер - :02:001:1062).

14 квітня 2015 року ГУ Держземагенства у Харківській області передана ОСОБА_2 в оренду земельна ділянка, що підтверджується Актом приймання-передачі ділянки гідно з Договором оренди землі від 30.12.2014 року.

14 квітня 2015 року проведена державна реєстрація Договору оренди землі від 30.12.2014 року, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.04.2015 року за № 36265451.

10 вересня 2015 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області надано ОСОБА_2 дозвіл №19-20-11-7633/0/19-15 на поділ земельної ділянки площею 62,3122 га. (кадастровий омер-:02:001:1062).

01 березня 2016 року між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору оренди землі від 30.12.2014р. б/н, відповідно до якої внесені зміни: викладено п. 2 Договору в такій редакції: «В оренду передаються земельні ділянки з державної власності сільськогосподарського визначення загальною площею 62,3122 га, а саме, передаються 13 земельних ділянок у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером - :02:001:1070, площею 4, 7081 га.

01 березня 2016 року між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_2 підписаний Акт приймання-передачі земельних ділянок згідно з Договором оренди землі від 30 грудня 2014 року.

08 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, будучи зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 4,7121 га, що розташована на території Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, яка перебуває в користуванні Фермерського господарства «Олта-А»(а.с.43 т.1).

Як на підставу позовних вимог, заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 посилався на те, що ОСОБА_2 незаконно отримала в оренду вищевказані земельні ділянки, ввівши в оману відповідні органи державної влади щодо наміру їх використання для ведення фермерського господарства. При цьому наказ про передачу земельної ділянки у приватну власність члена ФГ «Олта-А» ОСОБА_1 прийняті з порушенням чинного законодавства. Спірна земельна ділянка перебувала у власності держави та в оренді у ОСОБА_2 , як фізичної особи, тому члени фермерського господарства не мали законних підстав для отримання землі безоплатно у приватну власність. У зв`язку з цим позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (про передачу земельної ділянки у власність) від 04 травня 2016 року №3619-СГ, зобов`язати ОСОБА_1 повернути у віддання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку, площею 4,7121 га, кадастровий номер :02:001:1072, скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29837216 від 31 травня 2016 року.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться в разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні.

Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Матеріали справи свідчать про те, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності площею 62,3122 га (кадастровий номер :02:001:1062), що розташована на території Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, у 2014 році надана у користування ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства (пункт 14), оренда якої була оформлена належним чином (а.с.30 т.1).

Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»).

Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.

Таким чином, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин.

У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою без проведення земельних торгів.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-2902цс15, від 11 травня 2016 року № 6-2903цс15, від 18 травня 2016 року № 6-248цс16, від 23 травня 2018 року №61-1100св17.

З матеріалів справи убачається, що для отримання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 08 квітня 2016 року звернулася із заявою до виконуючого обов`язки начальника Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області (а.с.43 т.1).

До заяви відповідачка додала копію Договору оренди землі №б/н від 30 грудня 2014 року, копію Додаткової угоди до договору оренди землі №б/н від 01 березня 2016 року, копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію Довідки про середній розмір земельної частки (паю) на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, копію Протоколу №4 загальних зборів членів фермерського господарства від 02 квітня 2016 року, копію Статуту фермерського господарства «ОЛТА-А», Відомості з ЄДРПОУ, копію Виписки з державної реєстраційної служби, копія паспорту та ідентифікаційного коду.

На час звернення із заявою до Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_1 була членом Фермерського господарства «ОЛТА-А».

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №3619-СГ від 04 травня 2016 року передано громадянину члену Фермерського господарства «ОЛТА-А» ОСОБА_1 у власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Борщівської сільської ради, площею 4,7121 га, в тому числі рілля площею 4,7121 га (кадастровий номер :02:001:1072), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав 24 лютого 2016 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6), із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в оренді ФГ «ОЛТА-А» згідно Договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, розташовану за межами населених пунктів на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області (а.с.25-27 т.1).

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 подала до ГУ Держгеокадастру у Харківській області заяву, в якій зазначено необхідні реквізити та документи, - не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, оскільки вказана заява не містить визначених у ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» відомостей.

ОСОБА_1 , в порушення ст. 134 ЗК України та ст. 7 Закону України «Про фермерську господарство», скористалася правом на отримання земельної ділянки у пільговому порядку, з метою уникнення участі у земельних торгах, тому не було правових підстав у ГУ Держгеокадастру у Харківській області для передачі у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства 04 травня 2016 року та відповідно для державної реєстрації прав та їх обтяжень 31 травня 2016 року.

Внаслідок таких дій та рішень відповідача земельна ділянка вибула з володіння держави та держава була позбавлена можливості здійснити реалізацію права оренди земельних ділянок на більш вигідних засадах в умовах конкурентного ринку, що свідчить про безумовне порушення інтересів держави.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що оспорений прокурором наказ прийнято з порушенням вимог ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного Кодексу України, ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство».

Колегія суддів вважає, що відповідачка ОСОБА_1 безпідставно набула земельну ділянку і вона підлягає поверненню у відання держави.

При цьому суд першої інстанції помилково вважав порушеною ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке вирішення справи не порушує вказану статтю, яка передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Обставини справи свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_1 не мала правомірних (справедливих) сподівань на отримання майна, була обізнана про можливість допущення правових порушень з боку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (публічної влади), адже вони не мали дійсного волевиявлення на створення фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, а мали намір отримати землю поза конкурсом, без належного обґрунтування як розмірів так і кількості земельних ділянок.

До того ж, обставини справи свідчать про те, що позбавлення ОСОБА_1 права користування зазначеною земельною ділянкою не порушує справедливої рівноваги між інтересами суспільства та її правами, адже вона не позбавлена права на конкурентній основі отримати право на земельну ділянку.

Доводи відповідачки про те, що вона використовує спірну земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства шляхом передачі її в оренду ФОП ОСОБА_5 , який займається вирощуванням зернових культур, не спростовують висновки суду, оскільки в результаті укладення договору оренди між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 , останній отримав право користування спірною земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, на користь прокуратури Харківської області з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 27 475,02 грн., тобто по 13 737,51 грн. з кожного, з яких: 10 990,01 грн. - сплачені позивачем при подачі позову (а.с.24 т.1) та 16 485,01 грн. за подачу апеляційної скарги (а.с.216 т.1).

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про передачу земельної ділянки у власність» від 04 травня 2016 року №3619-СГ.

Скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Гамлета Аветіковича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29837216 від 31 травня 2016 року.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути у віддання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку, площею 4,7121 га, кадастровий номер :02:001:1072.

Стягнути на користь Прокуратури Харківської області з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 судовий збір в сумі 27 475,02 грн., тобто по 13 737,51 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 05.10.2020 року.