Номер провадження: 22-ц/813/1251/20
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 21 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2015 року Кредитна спілка «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» звернулась із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В обгрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 11.06.2008 року між КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №216/08, за яким кредитна спілка надала останній грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн.

Позичальник ОСОБА_3 померла.

Кредитна спілка стверджувала, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли відповідачі, які відповідно до ст. 1282 ЦК України мають погасити наявну заборгованість.

В процесі розгляду справи позивач, уточнивши позов, просив стягнути на свою користь наявну за договором заборгованість у розмірі 6 450, 02 грн., а також понесені судові витрати тільки із ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не надано жодного доказу, який би спростував факт прийняття спадщини боржника ОСОБА_3

11 березня 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшло заява представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи у звязку із занятістю у кримінальному процесі у Малиновському районному суді м. Одеси.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Підстави, які вказані у заяві про відкладення розгляду справи, визнані судом апеляційної інстанції неповажними, оскільки жодного належного і допустимого доказу участі адвоката ОСОБА_6 (ордеру або довіреності на представництво інтересів) як представника у інших судових засіданнях не надано, а тому судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

За договором №216/08 від 11.06.2008р. Кредитна спілка «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» надала ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн.

ОСОБА_3 умови договору не виконала, грошові кошти не повернула.

За твердженнями позивача наявна за договором заборгованість складає 6450 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.11.2014р., актовий запис №11448.

Позивач стверджував, що боржник за життя фактично проживала в АДРЕСА_1 . Вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 , тому остання фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Вирішуючи спір суд першої інстанції вірно виходив з того, що за правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини - день смерті особи (ст.ст. 1218,1220 ЦК України).

За статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину.

За відомостями КП «Бюро технічної інвентаризації ОМР» від 23 червня 2016 року право власності за померлою зареєстровано не було, право власності за відповідачем ОСОБА_1 не зареєстровано.

Згідно постанови про розшук майна боржника ВП №32702785 від 12.11.2012р. ОСОБА_3 за життя належав транспортний засіб автомобіль марки «ZHONG XING ADMIRAL», номерний знак НОМЕР_1 .

Реєстраційні операції по автомобілю «ZHONG XING ADMIRAL», номерний знак НОМЕР_1 з 21 жовтня 2010 року не здійснювались (довідка управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Одеській області від 17.04.2015 року).

Так, 12 листопада 2014 року на підставі вимоги ПАТ «Універсал Банк» Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №185/2015 до майна боржника ОСОБА_3 .

З матеріалів спадкової справи №185/2015 вбачається, що:

- склад спадкового майна невідомий;

- із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався;

- свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Суд першої інстанції вірно враховував, що сумісне проживання спадкоємця із спадкодавцем передбачає фактичне прийняття спадщини, навіть коли таке приміщення не є власністю спадкодавця і не входить до складу спадщини, оскільки в квартирі наявне майно (предмети домашньої обстановки та побуту), яке, як правило, знаходиться в сумісному користуванні спадкодавця та проживаючого із ним спадкоємця і належить в тому числі і спадкодавцю.

Поряд із тим, належних доказів фактичного проживання боржника ОСОБА_3 за життя за адресою АДРЕСА_1 , яка є місцем реєстрації відповідача, позивачем в процесі розгляду справи не надано.

Крім того, сам по собі факт реєстрації відповідача за цією адресою доводів позивача не підтверджує та не доводить постійного проживання ОСОБА_5 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так довідка про реєстрацію місця проживання №883 від 07.07.2016р. відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є документом, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи та може не збігатись із фактичним проживанням особи в певному місці.

Вказана норма Цивільного кодексу України ґрунтується на положенні ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожний, хто законно знаходиться на території України, має право вільно пересуватися, обирати місце перебування і проживання.

Суд першої інстанції вірно враховував, що вступ у володіння чи управління спадковим майном є фізичним володінням майном протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, тобто користування будь-якими речами, належними спадкодавцю, в тому числі і транспортним засобом.

Доказів вступу відповідача у володіння спірним автомобілем марки «ZHONG XING ADMIRAL», номерний знак НОМЕР_1 позивачем не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що вищевикладені обставини виключають задоволення позову Кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» до ОСОБА_1 .

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними, оскільки доводи, які були зазначені в апеляційній скарзі, були спростовані судом першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а отже на позивачеві лежить обов`язок доказування факту прийняття спадщини ОСОБА_4 .

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують наведені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко