У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2020 Справа №607/5052/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк В.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, до його пред`явлення, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , а саме - квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0183 га кадастровий номер :02:001:5842; земельну ділянку площею 0.0036 га кадастровий номер :026001:5841; квартиру АДРЕСА_2 ; житловий будинок АДРЕСА_3 ; гараж XI, площею 25,8 кв.м. за адресою будинок АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення X, площею 6 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення IX, площею 4,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення VIII, площею 5,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення III, площею 3 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення II, площею 11,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 ; земельну ділянку, площею 1,0001 га кадастровий номер :01:00160960; земельну ділянку, площею 1,0176 га кадастровий номер :13:004:0082; земельну ділянку, площею 0,017 га кадастровий номер :02:001:2693; земельну ділянку, площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:1219; квартиру АДРЕСА_5 . Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 підготовлено та найближчим часом буде подано до суду позов до ОСОБА_2 , а також до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів (відповідальність) за порушення грошового зобов`язання. Позов обґрунтований тим, що маючи намір придбати об`єкт нерухомості - мансардний поверх, добудований до належної відповідачеві квартири, ОСОБА_1 11.03.2019 уклала із ОСОБА_2 попередній договір, який іменований як «Договір про намір купівлі-продажу та Договір завдатку об`єкта нерухомості», який є нікчемним та на виконання якого ОСОБА_1 , передала ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 818800 гривень. Оскільки вважає, що вказані кошти ОСОБА_2 зобов`язаний їй повернути, однак не повертає, існує загроза, після того, як відповідач дізнається про пред`явлення до нього позову про стягнення грошових коштів у вищевказаній сумі, об`єкти права власності можуть бути відчужені позивачем третім особам, що в подальшому утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову

Розглянувши заяву, суд доходить до таких висновків.

Згідно із статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч.3 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них, серед іншого, належать - заборона вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань позивача вбачається, що між позивачем і відповідачем виник спір з приводу повернення грошових коштів отриманих за нікчемним правочином. На підтвердження отримання грошових коштів надано відповідні розписки. Зважаючи на значну суму позову, вважаю, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та є доцільним забезпечити позов шляхом накладення арешту на частину майна, яке належить відповідачу, а саме квартири АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору про поділ нерухомого майна від 28 листопада 2019 року державна реєстрація проведена 14 листопада 2019 року.

Такий вид забезпечення позову є співмірним та відповідає змісту заявлених позовних вимог з метою захисту прав позивача, та не завдасть істотних негативних наслідків ОСОБА_2 .

Щодо вимог, про накладення арешту на інше майно, заява в цій частині не підлягає до задоволення, оскільки вартість квартири АДРЕСА_6 є співмірною із розміром вимог до ОСОБА_2 .

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною третьою ст. 154 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149-154, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальна площа 68,2 квадратних метри.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвалу направити для виконання в Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), 46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Князя Острозького, будинок 14

Копію ухвали направити ОСОБА_2 після її виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 (три) роки з дня її постановлення.

Реквізити сторін:

Стягувач: ОСОБА_1 - зареєстрована та фактично проживає: АДРЕСА_7 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Боржник: ОСОБА_2 - останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_8 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк