ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 641/2291/19

Провадження № 22-ц/818/1150/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Бровченка І.О.

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року в складі судді Боговського Д.Є.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.12.2007 Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 865, посилаючись на те, що сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, різні характери, шлюбно-сімейних відносин не має, сім`я розпалась остаточно і відновленню не підлягає. Примирення та збереження сім`ї не можливо і не є доцільним. Також позивач просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком.

В ході розгляду справи до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відмову від позовної вимоги щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Осадчий А.О. підтримали заявлені позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, підтвердили щодо відмови від вимог в частині визначення місця проживання дитини.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Погорелова О.В. у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29 грудня 2007 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 865 розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено « ОСОБА_4 ».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Зазначає, що з позивачем проживає однією сім`єю. Різні погляди на життя не є підставою для розірвання шлюбу. Судом не вжито заходи щодо примирення подружжя. Відповідач зареєстрована у Сумській області тому позов треба подавати за місцем її реєстрації. Позивач не направив відповідачу уточнену позовну заяву.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Судовим розглядом встановлено, що 29 грудня 2007 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_5 , зареєстрований Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 865, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_4 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ). Мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою мешкають відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актом обстеження житлових умов від 08.04.2019, складеного уповноваженими особами Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

В ході розгляду справи судом вирішувалось питання щодо можливості примирення подружжя, однак позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що спільне сімейне життя подружжя не склалось, шлюбно-сімейні відносини припинені, сім`я розпалась остаточно і відновленню не підлягає.

13 червня 2019 року підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду. ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду, з заявами про надання строку для примирення сторін не звертались.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судова колегія погоджується з висновком суду щодо розірвання шлюбу між сторонами.

Посилання ОСОБА_2 на можливість збереження сім`ї, самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки позивачка ОСОБА_1 заперечує проти збереження шлюбу та судовим розглядом не встановлено фактів підтверджуючих можливість збереження сім`ї. Матеріали справи не містять доказів та судовим розглядом не встановлено, що сторонами у справі вживаються заходи для примирення.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності не застосування місцевим судом строку на примирення, судова колегія, зазначає наступне.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК).

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

З наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Врахувавши фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами тривалий час, прохання позивача не надавати строк для примирення, суд першої інстанції вирішив не надавати сторонам строк для примирення, що є його правом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Враховуючи, що з часу припинення між сторонами подружніх відносин пройшов значний період, під час якого примирення між ними не відбулося, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для скасування рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

Посилання апелянта на те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що розірвання шлюбу негативно вплине на їх спільну дитину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до положень СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Розірвання шлюбу між сторонами не звільняє жодного з батьків від створення умов для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і не звільняє від відповідальність за створення належних умов для цього.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення правил територіальної юрисдикції при зверненні позивача до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В позовній заяві зазначає, що донька проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Дружина тривалий час не працює, не має власного доходу.

З відомостей (довідки) про склад сім`ї або зареєстрованих осіб від 06 березня 2019 року вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 проживає та зареєстрований ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 до Комінтернівського районного суду м. Харкова подано заяву з якої вбачається, що позовна заява подана до Комінтернівського районного суду м. Харкова на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України, оскільки на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина. До раніше наданої довідки про склад сім`ї надано акт обстеження умов проживання дитини ОСОБА_7 , з якого вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 проживають сторони по справі та малолітня ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Однак, згідно ч.2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З аналізу наведеної процесуальної норми убачається, що в ній міститься вичерпний перелік умов, за яких позов щодо розірвання шлюбу може пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, а саме якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у схожих за своєю суттю правовідносинах, - позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування (ч. 10 ст. 110 ЦПК) (1618-15), а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них (ч. 2 ст. 110 ЦПК).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що більше 11 років проживає сім`єю з позивачем у будинку АДРЕСА_1 з дотриманням усіх ознак сім`ї. Сторони у справі не заперечують, що відповідач у справі зареєстрований у Сумській області, відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що малолітня ОСОБА_3 зареєстрована і проживає з батьками за адресою АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Слобідського району м. Харкова, позивачем правильно, на свій вибір, у відповідності до згаданих вимог процесуального закону подано позовну заяву до Комінтернівського районного суду м. Харкова, а суддею цього суду відповідно правильно відкрито провадження у даній справі без порушень правил підсудності.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2020 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : С.С. Кругова

О.В. Маміна