ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12180/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/345/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бечка Є.М.,

суддів - Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

дата та місце ухвалення судом першої інстанції рішення - 06 грудня 2019 року м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 123 539 грн 34 коп. за кредитним договором № б/н від 17 жовтня 2011 року, яка складається з заборгованості за кредитом - 2661 грн 35 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 17 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року - 120877 грн 99 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 2200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зміна кредитного ліміту визначена пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначає, що умовами договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачці кошти, проте ОСОБА_1 не повернула своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на сайті банку.

У порушення умов договору відповідачка зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30 вересня 2019 року становить 381357 грн 81 коп. і яка складається з заборгованості за кредитом - 2661 грн 35 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 371850 грн 72 коп., заборгованості за пенею та комісією - 6845 грн 74 коп.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому банк просить стягнути з відповідачки саме 123539 грн 34 коп.

Позивач також зазначив, що викладені у позові обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів Банку», витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 грудня 2019 року задоволено частково позов АТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 2661 грн 35 коп. і 41 грн 30 коп. у відшкодування судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, ухваливши в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не взято до уваги Довідку про умови кредитування, яка міститься в матеріалах справи, особисто підписана відповідачкою та в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (1,7% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту). Тобто сторони погодили всі істотні умови договору.

Представник Банку звертає увагу, що враховуючи наявність в матеріалах справи Довідки про умови кредитування, суд, в даному випадку, не мав підстав застосовувати висновки, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

На думку апелянта, суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки відсотків по кредиту, допустивши порушення норм цивільного права, адже відповідач не лише була обізнана з відповідними умовами договору щодо сплати відсотків за користування кредитом, а й прийняла їх та вчинила відповідні дії, спрямовані на їх виконання.

Крім того, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд не повинен був відмовляти у стягненні відсотків. Зазначає, що законом визначено оплатність кредитних коштів, зокрема сплатою відсотків (ст.1054 ЦК України), надання безпроцентних кредитних коштів забороняється (ст.49 Закону України «По банки і банківську діяльність), а у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ (ст.1048 ЦК України).

Від представника позивача також надійшли письмові пояснення, в яких повторно зазначено, що заява в день підписання заяви та отримання кредитної картки, тобто 17 жовтня 2011 року, відповідачка також підписала Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» Contract. Підписанням вказаної довідки відповідачка підтвердила, що «З фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка Універсальна» Contract та прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами ознайомлена». Тобто, було погоджено всі істотні умови кредитування.

Ухвала про відкриття апеляційної скарги та сама апеляційна скарга були направлені за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.7).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодилася із тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідачка зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

З Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка Універсальна» Contract по договору № SAMDN5498, ІНН НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , вбачається, що відповідачка підписала вказану Довідку 17 жовтня 2011 року. Дана довідка містить умови кредитування, зокрема визначена процентна ставка - 1,7 % на місяць, та зазначена під номером 251029231 (а.с.8).

Згідно Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17 жовтня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 30 вересня 2019 року за відповідачкою рахується заборгованість 2661 грн 35 коп. - заборгованість за кредитом; 371850 грн 72 коп. - заборгованість за процентами, в тому числі: несплачені проценти на прострочену заборгованість - 371850 грн 72 коп., нарахована комісія - 6845 грн 74 коп.; разом - 381357 грн 81 коп. Визначена заборгованість до стягнення: за кредитом - 2661 грн 35 коп., за процентами з 17 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року - 120877 грн 99 коп., а разом 123539 грн 34 коп. (а.с.5-6).

Також суду першої інстанції було надано копію паспорту позичальника (а.с.33) та копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті Банку (а.с.9-32).

Банком до апеляційного суду подано виписку за період з 17 жовтня 2011 року по 30 вересня 2019 року по основній карті НОМЕР_2 (а.с.103-111). З даної виписки вбачається, що останній раз ОСОБА_1 скористалась картою 31 грудня 2011 року.

Також надано новий розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17 жовтня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2019 року (а.с.112-119). В даному розрахунку зазначено, що загальний залишок заборгованості за наданим за наданим кредитом (тілом кредиту) - 2661 грн 35 коп., загальний залишок заборгованості за відсотками станом на 31 березня 2018 року - 3727 грн 94 коп., разом - 6389 грн 29 коп.

Інших доказів, які б містили відомості щодо предмету доказування ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує зазначене судове рішення лише в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків та з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, де визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується, тому колегія суддів не переглядає судове рішення в частині задоволених позовних вимог.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків є помилковим, оскільки, відповідачка, підписуючи 17 жовтня 2011 року Анкету-заяву, також підписала довідку про ознайомлення із умовами кредитування, тобто відповідачка погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Проте суд першої інстанції не надав правової оцінки даній довідці, хоча нею визначено розмір відсотків. Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Разом з тим, протягом спірного періоду позивач неправомірно, в односторонньому порядку, неодноразово змінював процентну ставку, що підтверджується розрахунком (а.с.5-8), всупереч вимогам ст.10561 ЦК України.

Вбачається, що позивачем нарахована заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 120877 грн 99 коп., що суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 1,7 % на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі.

Позивач просив стягнути заборгованість за період з 17 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року.

За період з 17 жовтня 2011 року по 31 серпня 2014 року банком нараховано 1596 грн 90 коп. відсотків по ставці 20,4% річних, що відповідає ставці, передбаченій умовами укладеного між сторонами договору про нарахування відсотків по 1,7% на місяць а отже підлягає стягненню з відповідачки за цей період.

В той же час, за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року банк безпідставно нараховував по 34,8% річних, а слід нараховувати по 20,4% річних або 1,7 % на місяць, що, виходячи з суми простроченої заборгованості по кредиту складає 316 грн 70 коп. (2661,35 х 1,7% х 7 міс.).

За період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2018 року банк нараховував відсотки по ставці 43,20% або 3,6 % на місяць, що не передбачено умовами договору. Тому за вказаний період слід стягнути 1628 грн 64 коп. (2661,35 х 1,7% х 36 міс.).

Також апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що враховуючи наявність в матеріалах справи Довідки про умови кредитування, суд, в даному випадку, не мав підстав застосовувати висновки, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, оскільки вони виникли з інших правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановивши отримання відповідачкою кредиту та його неповернення, суд не мав відмовляти у стягненні відсотків, оскільки законом визначено оплатність кредитних коштів, зокрема сплатою відсотків (ст.1054 ЦК України), та що надання безпроцентних кредитних коштів забороняється (ст.49 Закону України «По банки і банківську діяльність), а у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ (ст.1048 ЦК України), не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь банку за період з 17 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року заборгованість по відсотках, виходячи із розміру відсоткової ставки 1,7 % на місяць, в сумі 3542 грн 24 коп. (1596,90 + 316,70 + 1628,64).

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що подаючи позов АТ КБ «ПриватБанком» було сплачено судовий збір в сумі 1921 грн та, враховуючи, що апеляційний суд змінює розмір стягнутої суми за кредитним договором, задовольнивши позовні вимоги банку на 5,02%, слід також змінити рішення суду першої інстанції і в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 судового збору на користь банку, стягнувши з відповідачки 96 грн 43 коп. (1921 х 5,02%).

Також, враховуючи, що апеляційна скарга банку задоволена частково, слід пропорційно стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 144 грн 65 коп. (2881,50 х 5,02%) у відшкодування сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.4, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 грудня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом та змінити в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків за користування кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок НОМЕР_3 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д) заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 17 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року в сумі 3542 (три тисячі п`ятсот сорок дві) грн 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок НОМЕР_3 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д) 96 (дев`яносто шість) грн 43 коп. на відшкодування судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок НОМЕР_3 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д) 144 (сто сорок чотири) грн 65 коп. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: