Ухвала

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 530/1843/16-ц

провадження №61-5869св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про відмову від позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агроекологія», третя особа - Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, про визнання правочинів недійсними,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне підприємство «Агроекологія»,

третя особа - Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного підприємства «Агроекологія» (далі - ПП «Агроекологія», Підприємство), третя особа - Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, з позовом, у якому просила визнати недійсними договори оренди землі від 16 січня

2008 року, укладені між нею і підприємством в особі директора ОСОБА_2 та зареєстровані у Зіньківському районному відділі Полтавської філії

ДП Центру ДЗК при Держкомземі України19 липня 2010 року.

Позовна заява мотивована тим, що у 2001 році між ОСОБА_1 та

ПП «Агроекологія» був укладений договір оренди земельної ділянки площею

4,58 га, що розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 6 років, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту. Також між та ПП «Агроекологія» та батьком позивача ОСОБА_3 , який мав на праві власності земельну ділянку площею 4,58 га, що розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області,

Після смерті батька, позивач прийняла спадщину та 23 серпня 2007 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, про що повідомила Підприємство та почала отримувати як спадкоємець орендну плату, не підписуючи від власного імені жодних документів з орендарем.

У 2008 році позивачу стало відомо про продовження підприємством дії попередніх договорів оренди, як вона вважала на тих самих умовах. При цьому ніяких договорів чи додаткових угод до договорів оренди земельної ділянки, укладених в 2001 році, ніхто не надавав та не пропонував їх підписати.

Після звернення в 2014 році до ПП «Агроекологія» з питанням про свої земельні ділянки, коли за її підрахунками спливав строк дії договорів оренди, відповідач проігнорував її запит та не надав інформації про стан об`єкта оренди та закінчення строку дії договору, і лише на початку 2015 року їй було передано екземпляр договорів оренди землі від 16 січня 2008 року, де в пункті 8 було зазначено, що договір укладений на 25 років, а в графі орендодавець вчинений підпис від її імені, який їй не належить.

Вказані обставини стали підставою для звернення до правоохоронних органів з заявою про підроблення службовими особами ПП «Агроекологія» договорів оренди землі та до суду за захистом свого порушеного права, як власника земельних ділянок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 16 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агроекологія», зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської філії ДП Центру ДЗК при Держкомземі України 19 липня 2010 року за № 06.

Визнано недійсним договір оренди землі від 16 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агроекологія», зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської філії ДП Центру ДЗК при Держкомземі України 19 липня 2010 року за № 80.

Стягнуто із ПП «Агроекологія» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 102, 40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позивачем факту підписання спірних договорів не нею як стороною договору, а іншою особою, що підтверджується висновком експерта у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції врахував відсутність волевиявлення орендодавця ОСОБА_1 на укладання спірних договорів, як обов`язкової вимоги для чинності правочину, суд на підставі положень статей 203 та 215 ЦК України визнав договори оренди земельних ділянок від 16.01.2008 року недійсними, відмовивши в заяві відповідача про застосування строків позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу ПП «Агроекологія» залишено без задоволення. Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 червня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з огляду на доведеність факту відсутності волевиявлення сторони договору - орендодавця на укладання оспорених договорів оренди на вищевказаних умовах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання спірних договорів недійсними, оскільки їх укладання не відповідає внутрішній волі орендодавця, тому такі договори не можуть вважатись вільними і в силу наявності вказаних дефектів волі не можуть бути чинними в розумінні статей 203, 215 ЦК України.

Апеляційний суд указав, що судом першої інстанції вірно визначено початок перебігу позовної давності, а саме з часу отримання позивачем в 2015 році примірників договорів оренди землі, умовами яких було визначено строк дії в 25 років, оскільки, не підписуючи такі договори, вона не знала і не могла знати про їх конкретні умови, зазначені в самому тексті договорів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року, ПП «Агроекологія»просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоовленні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення не відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем порядку укладання та виконання спірного договору, а також відповідачем надано в справу письмові докази про неодноразове (а фактично - систематичне протягом щонайменше п`ятьох років до дати звернення з позовом і протягом усього часу розгляду справи аж до 2019 року включно) визнання позивачем в односторонньому порядку умов та порядку і виконання спірного договору, тобто позивачем не доведено порушення вимог закону щодо порядку обставин, викладених в позовній заяві, а також не надано доказів на існування перешкод у доступі до публічної інформації щодо державної реєстрації спірного договору на виконання вимог закону.

Заявник посилається на порушення судами порядку отримання, дослідження та оцінки доказів, які покладені в основу судових рішень, зокрема, висновок експерта від 26 квітня 2018 року, оскільки експертиза проведена на підставі дослідження невідомих документів.

Поза увагою судів залишено те, що позовні вимоги ґрунтуються на обставинах, що виникли і існували з 2008, а оскаржені до суду лише в 2016, тобто через 8 років з моменту укладання та державної реєстрації спірного договору, внаслідок чого позивач вважає свої суб`єктивні права порушеними, хоча визнає щонайменше факт обізнаності про державну реєстрацію спірного договору та не заперечує підписання додаткових угод до нього та іншого листування з приводу його виконання сторонами на умовах, що передбачені самим спірним договором.

Заявник наголошує, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності. Заява про застосування позовної давності залучена до матеріалів справи до початку розгляду справи судом першої інстанції.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції, відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення дії оскаржених судових рішень до закінчення перегляду справи в касаційному порядку

У вересні 2020 року від імені ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від позову.

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Перевіривши доводи заяви про відмову від позову, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до пункту 4 частин першої, другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

ОСОБА_1 відомі правові наслідки відмови від позову визначені статтею 256 ЦПК України, про що свідчить зміст заяви про відмову від позову, яка датована 10 вересня 2020 року та засвідчена секретарем Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Статтею 408 ЦПК України визначено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та поданої ОСОБА_1 заяви про відмову від позову, колегія суддів приймає відмову від позову, визнає нечинними рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року. У зв`язку із цим провадження у цивільній справі підлягає закриттю.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною третьою статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

З матеріалів справи слідує, що подачу касаційної скарги на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року

ПП «Агроекологія» сплатило судовий збір у розмірі 2 205 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 17 грудня 2019 року № 5676. Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Частиною другою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Керуючись статтями 206, 255, 408, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агроекологія», третя особа - Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, про визнання правочинів недійсними.

Визнати нечинними рішення Зіньківського районного суду Полтавської області

від 19 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 26 листопада 2019 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агроекологія», третя особа - Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, про визнання правочинів недійсними.

Повернути приватному підприємству «Агроекологія» з Державного бюджету України 1 102 (одну тисячу сто дві гривни і 50 коп.) судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик