ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2599/20 Справа № 201/5612/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_2 отримала ордер №1635 серія А від 18 серпня 1982 року, виданий Виконкомом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення від 06 серпня 1982 року №917 про право зайняття нею кв. АДРЕСА_1 та вселилась у вказане житло. 03 листопада 2000 року ОСОБА_2 надала письмову згоду ОСОБА_1 на вселення (користування) у вищевказану квартиру. Після чого позивач вселилась у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . 27 квітня 2001 року позивач уклала шлюб з сином ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Довіреністю від 17 квітня 2001 року ОСОБА_3 надав позивачу право користуватись вищевказаною квартирою. Чоловік позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати чоловіка позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Розпорядженням заступника голови Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська Дніпропетровської області №97-р від 08 червня 2001 року визнано доцільним начальнику КВ ЖРЕП Жовтневого району укласти з позивачем договір оренди квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 терміном до визволення з ув`язнення чоловіка позивача. Позивач до цього часу не зареєстрована за вищевказаною адресою, спірна квартира не приватизована. На звернення позивача до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 04 березня 2019 року їй було відмовлено в реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі того, що вона не є власником вказаного житла. Позивач постійно проживає у квартирі, яка не має власника, відкрито та безперервно користується нею, тому просила суд визнати за нею право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням заступника голови Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 97-р від 08 червня 2001 року «Про надання житлового приміщення в оренду гр. ОСОБА_1 », на підставі ст. 71 ЖК України, розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання їй в оренду кв. АДРЕСА_1 , з якої її чоловік ОСОБА_3 був засуджений, виписаний і знаходиться у місцях позбавлення волі, вважалось за доцільне начальнику КВ ЖРЕП Жовтневого району укласти з ОСОБА_1 договір оренди квартири терміном до визволення з ув`язнення ОСОБА_3 .

Попередніми користувачами квартири були чоловік позивачки ОСОБА_3 та його мати (свекруха) ОСОБА_2 .

Встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх смерть.

Суд встановив, що ордер на вселення у житлове приміщення позивачу не видавався і договір найму житлового приміщення вона не укладала.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки КП «Дніпропетровське МБТІ» від 08.06.2015р. № 6194, станом на 31.12.2012р. інвентаризація і реєстрація права власності на кв. АДРЕСА_1 не проводилася.

Встановлено судом, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири та три земельні ділянки.

Враховуючи вищезазначене, суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що позивачу, на підставі ст. 71 ЖК України на законних підставах було надано в оренду кв. АДРЕСА_1 з ув`язнення ОСОБА_3 , а висновок позивача про те, що вона набула право користування спірною квартирою безстроково не відповідає встановленим обставинам у справі та не ґрунтується на вимогах закону.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закон за рішенням суду.

За частиною 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 і підстав для відступлення від цієї правової позиції немає.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач вселилась до спірної квартири як член сім`ї наймачів її свекрухи та чоловіка, та за їх згодою, проживала з ними однією сім`єю, що відповідно до вимог ст. 65 ЖК УРСР свідчить про набуття позивачем права користування спірною квартирою.

Крім того, відповідач по справі жодних претензій до позивача щодо незаконності вселення в спірне житло не пред`являв, а також відсутні рішення судів щодо виселення позивача зі спірного житла.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права користування квартирою.

Крім того, колегія суддів вважає, що також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення витрат, сплачених за послуги адвоката, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до суду надала копію договору № 4 про надання правової допомоги від 22.02.2019 р., укладений між адвокатом Скибою В.В. та ОСОБА_4 І., оригінал ордеру ДП № 137/020 від 22.02.2019 р., копію рахунку від 14.05.2019 р., копія акту виконаних робіт від 14.05.2019 р., копія прибутково-касового ордеру № 8 від 14.05.2019 р., опис виконаних робіт.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1921 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права користування квартирою задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3421 грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова