Провадження № 2/201/517/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Мунтян А.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Стасовська Є.С.

представника третьої особи Росітюк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , треті особи: Дніпровська міська рада, комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 вересня 2019 року звернулась ОСОБА_5 з позовом до ФОП ОСОБА_6 , зазначивши третіми особами Дніпровську міську раду, КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради - про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилалась на те, що 21 січня 2019 року на території автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виявила належний їй автомобіль марки Honda Accord, д/н НОМЕР_1 , з пошкодженнями внаслідок падіння на автомобіль металевої конструкції (навісу), під яким був розташований автомобіль. Позивач зазначає, що послуги автостоянки на вказаному майданчику надаються ФОП ОСОБА_6 на підставі укладеного між ним і КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради договору від 01 лютого 2018 року. У зв`язку із зазначеним позивачу спричинена матеріальна шкода, яку вона просила стягнути на свою користь з відповідача в розмірі 60 481,72 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 468,40 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (том 1 а.с.50).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (том 1 а.с.51).

До суду 24 вересня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.52).

Ухвалою судді від 24 вересня 2019 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення зазначених у ній недоліків. У встановлений судом строк недоліки вищевказаної позовної заяви були усунуті позивачем (том 1 а.с. 57-58).

28 жовтня 2019 року ухвалою суду у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_6 , треті особи: Дніпровська міська рада, КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди (том 1 а.с.62-63).

У відзиві на позовну заяву з урахуванням уточнень представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначаючи про те, що майданчик для паркування за адресою: АДРЕСА_1 , не є автостоянкою, а тому позивач не несе відповідальності за майно користувача, тобто позивача. Зазначене випливає з Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра, затверджених рішенням Дніпровської міської ради № 38/17 від 21 грудня 2016 року «про затвердження Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра», відповідно до п.6.3 яких балансоутримуч, яким в даному випадку є КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради, та оператор, яким є ФОП ОСОБА_6 не несуть відповідальності за збереження транспортних засобів, розміщених на майданчиках для паркування. Балансоутримувачем майданчика не передавалося оператору майно: навіс, який за твердженням позивача пошкодив належний їй автомобіль (том 1 а.с. 108-120, 231-239).

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, заперечували про ти їх задоволення у повному обсязі.

Представник Дніпровської міської ради при вирішенні цього спору поклався на розсуд суду.

Представник КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради пояснила суду, що підприємство є балансоутримувачем паркувального майданчику, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та при передачі майданчика оператору ФОП ОСОБА_6 він не облаштовувався. Представник третьої особи просив суд вирішити спір відповідно до вимог діючого законодавства.

Суд, вислухавши представників сторін, представників третіх осіб дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 на праві власності належить автомобіль марки Honda Accord, д/н НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (том 1 а.с. 16, 43).

Листом № 5/5-92 від 06 серпня 2019 року на запит ОСОБА_1 повідомлено про те, що договір № 209 ОП, укладений між КП «Міськавтопарк» та ФОП ОСОБА_6 від 01 лютого 2018 року є чинним. Укладений цей договір був на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 587 від 30 листопада 2016 року, яким затверджений Перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у місті Дніпрі зі змінами та доповненнями. Майданчик для паркування за адресою: АДРЕСА_1 , значиться в Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів та перебуває на балансі КП «Міськавтопарк» (том 1 а.с. 21).

На підтвердження викладеного відповідачем до матеріалів справи долучені в копіях: витяг з протоколу № 2 засідання конкурсної комісії з визначення операторів - суб`єктів господарювання будь-якої форми власності, які здійснюватимуть обладнання і утримання майданчиків для паркування транспортних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальних громад міста від 21 грудня 2017 року (том 1 а.с. 121), акт введення в експлуатацію майданчика для паркування комунальної форми власності, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 122), додатковою угодою № 1 до договору «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» № 209 ОП від 01 лютого 2018 року (том 1 а.с. 123), договором № 209 ОП від 01 лютого 2018 року (том 1 а.с. 124-126).

В матеріалах справи наявний висновок експерта № 21/12.2/208 від 02 липня 2019 року, складеного на виконання ухвали суду про призначення експертизи, в якій зазначено, що у кримінальному провадженні № 0001290 від 22 травня 2019 року досудовим розслідуванням встановлено, що в заяві від 21 січня 2019 року ОСОБА_5 повідомила про пошкодження належного їй автомобіля Honda Accord, д/н НОМЕР_1 , залишеного на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1, в результаті падіння металевої конструкції (навісу) на автомобіль. Експертизою визначений розмір збитку автомобіля марки Honda Accord, д/н НОМЕР_1 , який становить 60 481,72 грн. (том 1 а.с. 22-43).

12 серпня 2019 року ОСОБА_5 направила на адресу ФОП ОСОБА_6 : АДРЕСА_2 , претензію від 09 серпня 2019 року про відшкодування їй у позасудовому порядку збитків в розмірі 60 481,72 грн. (а.с. 44-45,46).

Відповідно до листа КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради № 6/-40 від 02 грудня 2019 року майданчик для паркування за адресою: АДРЕСА_1 , передавався ФОП ОСОБА_6 не обладнаним, а відповідачем здійснено обладнання майданчику, переобладнення в частині зменшення кількості машино-місць з 48 до 30, відповідно до наданої та узгодженої схеми організації дорожнього руху. У зв`язку із зазначеним переобладнанням між КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради та ФОП ОСОБА_6 укладена додаткова угода до договору № 209 ОП від 01 лютого 2018 року (том 1 а.с. 240-241).

Згідно з листом КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради № А-159/2 від 27 грудня 2019 року за наслідками перевірки паркувального майданчика за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено ряд порушень та оператору ОСОБА_6 залишено припис щодо усунення порушень до 10 січня 2020 року, зокрема усунення/демонтування металевих конструкцій (навісів) (том 1 а.с. 251-252).

З акту прийому-передачі, складеного 08 вересня 1998 року за підписами ОСОБА_8 від імені постачальника ТОВ «Промресурс» та ОСОБА_9 від імені замовника, якими виступила група автомобілістів, вбачається, що навіси на паркувальному майданчику по АДРЕСА_1 були встановлені на замовлення і за рахунок приватних осіб (а.с. том 2 а.с. 8).

У 1999 році група автомобілістів у кількості дев`ятнадцяти осіб звернулась на адресу КП «Міськавтопарк» із письмовим проханням «залишити навіси над автомобілями та не чіпати їх», що були встановлені по АДРЕСА_1, та просили анулювати припис № 105 від 10 грудня 2019 року щодо вживання заходів благоустрою шляхом демонтування встановлених за кошти автомобілістів над їхніми автомобілями (том 2 а.с. 6-7).

Пунктом 1.1. Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра, затверджених рішенням Дніпровської міської ради № 38/17 від 21 грудня 2016 року «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра», визначено, що ці Правила регламентують порядок паркування транспортних засобів на спеціально обладнаних відведених майданчиках для паркування транспортних засобів та службових парковках на території міста Дніпра.

Відповідно до п. 1.4 дія Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики.

Правила не регулюють питання організації та порядку надання послуг із зберігання транспортних засобів, що належать громадянам та юридичним особам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, організацію та порядок надання яких установлено Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 (п. 1.5 Правил).

Пункти 2.1 та 2.3 Правил визначають, що майданчик для платного паркування транспортних засобів (далі - майданчик для паркування) - площа території (земельна ділянка), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначена виконавчим комітетом міської ради як спеціальна земельна ділянка, відведена для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування та використовується для паркування зі справлянням збору за місця для паркування транспортних засобів із встановленим режимом роботи та тарифом. Користувач - фізична чи юридична особа, яка розміщує транспортний засіб на майданчику для паркування.

Згідно з п. 5.1 суб`єкт господарювання самостійно забезпечує належне обладнання, утримання та своєчасний ремонт майданчиків для паркування власними силами або може залучати для цього операторів. Залучення таких операторів здійснюється на конкурсних засадах, відповідно до Порядку організації та проведення конкурсу з визначення оператора.

Як передбачає п. 6.3 Правил, балансоутримувач або оператор не несе відповідальності за збереження транспортних засобів, розміщених на майданчиках для паркування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1342 від 03 грудня 2009 року «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» затверджені Правила паркування транспортних засобів, якими регламентовано організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів, відповідно до п.п. 25, 26 яких оператор не несе відповідальності за збереження транспортних засобів, розміщених на майданчиках для паркування. Користувач зобов`язаний поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди: під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); у відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка завдала шкоди; г) вина особи, яка завдала шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Позивачка, яка звернулася з позовом про відшкодування шкоди, повинна довести наявність усіх чотирьох елементів даного правопорушення.

На підтвердження обставин справи позивачка посилається на фото- та відеодокази, долучені до позовної заяви та у ході розгляду справи. Дослідивши долучені позивачкою фото, оглянувши диск з відеозаписом, суд приходить до висновку, що вказані фото- та відеоматеріали не доводять наявності вини відповідача у заподіянні шкоди автомобілю позивача з огляду на відсутність на цих матеріалах даних про дату здійснення фотофіксації, місця проведення зйомки, тощо.

Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що автомобіль Honda Accord, д/н НОМЕР_1 , 21 січня 2019 року або в інший день перебував на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_1: платіжні документи про сплату за паркувальне місце, фотоматеріали огляду місця події, тощо. При цьому правоохоронними органами зафіксовано лише заяву позивачки про пошкодження її автомобіля, жодних даних про встановлення місця пошкодження автомобіля та винуватців не встановлено.

Таким чином, враховуючи те, що суду не було надано доказів передачі КП «Міськватопарк» Дніпровської міської ради ФОП ОСОБА_6 паркувального майданчику із встановленими навісами та прийняття відповідачем таких навісів, при тому, що в ході судового розгляду справи було встановлено, що навіси були монтовані ще в 1999 році власниками автомобілів, які здійснювали паркування своїх автомобілів на цьому майданчику, у зв`язку з чим КП «Міськватопарк» було винесено припис про демонтаж цих навісів у 1999 році, беручи до уваги відсутність належних доказів пошкодження автомобіля позивачки на вказаному паркувальному майданчику та вини відповідача в цьому, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди і судових витрат, суд також не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки ці вимоги мають похідний характер від позовних вимог, у задоволенні яких судом було відмовлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність доказів причинно-наслідкового зв`язку між шкодою позивача і діями відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподіли відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-78 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , треті особи: Дніпровська міська рада комунальне підприємство «Міськавтопарк», Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлене 19 березня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова