КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7796/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», а особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайко Станіслава Анатолійовича, правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.05.2013 року між ПАТ «Енергобанк» укладено договір №00-038015-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA та ОСОБА_1 05.06.2013 між Банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до договору про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA за умовами якої розмір кредитного ліміту складав 30000,00 грн.. Умовами договору встановлено, що строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах. У відповідності до тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» позичальнику було встановлено: відсоткова ставка 35% річних; розмір щомісячного мінімального платежу 5% від боргових зобов`язань, але не менше 50 грн., штраф за виникнення простроченої заборгованості 50 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості, штраф за користування пере лімітом (несанкціонований овердрафт) 0,2% в день від суми пере ліміту. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань просив суд стягнути з відповідача заборгованість перед банком, що становить 288739 грн. 73 коп. та покласти на відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», а особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайко Станіслава Анатолійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ПАТ «Енергобанк» суму у розмірі 288739 грн. 73 коп., а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням адвокат Кіфа Інна Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила застосувати строки позовної давності щодо подання позову, скасувати заочне рішення та відмовити у задоволенні позовних виомог. Вказує, що під час розгляду справи, судом не досліджено строк дії картки, не встановлено чи перевидавалась карткавже за існуючими між банком і клієнтом договірними правовідносинами у форматі продовження строку кредитування та користування кредитними коштами за відкритим рахунком з непогашеною заборгованістю. Зазначає, що у звязку із тим, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи, вона була позбалена можливості зробити заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач міг звернутися до суду із позовом у 06.06.2013 року, а звернувся тільки у 2017 році. Звертає увагу суду на те, що розрахунок заборгованості зроблений позивачем є невірним та зроблений з подвійним застосуванням штрафів і протирічить ст. 61 Конституції України. Зазчає, що 18.06.2015 року ПАТ "Енергобанк" розпочато процедуру ліквідації, а отже на той момент дія пластикової картки була припинена, також відповідач жодних повідомлень від банку про нові реквізити для сплати коштів не отримувала. Даний факт позбавив відповідача можливості здійснити сплату заборгованості за кредитним договором.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 27.05.2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 укладено договір №00-038015-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

В подальшому, 05.06.2013 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №1 до договору про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA за умовами якої розмір кредитного ліміту складав 30 000,00 грн..

Відповідно до п. 2.1.2 кредитного договору, банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених цим договором, а держатель зобов`язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені цим договором.

Відповідно до п.п. 2.1.3 та п. 2.3 договору, розмір кредитного ліміту зазначається в додатковій угоді до договору, що є його невід`ємною частиною. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою Держателя або за рішенням Банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором. Порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюються чинним законодавством України, правилами міжнародної платіжної системи VISA INTERNATIONAL, цим договором, правилами, а також Тарифами Банку.

Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, встановлено, що строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обґрунтуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах.

Відповідно до п. п. 3.3.1, 3.3.6 договору, держатель зобов`язується вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобов`язань, та повністю погасити боргові зобов`язання у день скасування банком кредитного ліміту.

За користування кредитом. В тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі. Встановленому Тарифами. Проценти за користування кредитом (в тому числі Простроченим кредитом) нараховуються на фактичну суму наданого кредиту (в тому числі Простроченого кредиту) і за фактичний час користування таким кредитом протягом всього розрахункового циклу, включаючи день надання зазначених коштів, що передбачено пунктами 5.1., 5.2. кредитного договору.

Відповідно до п. 5.7 договору, проценти на залишок коштів на картковому рахунку нараховуються згідно тарифів банку.

Згідно з умовами п. 6.1., 6.2 кредитного договору сторони несуть майнову відповідальність в розмірі, передбаченому тарифами, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, а також за порушення Правил. У випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу чи виникнення овердрафту, Держатель зобов`язаний сплатити на користь банку штраф у розмірі, передбаченому Тарифами.

У відповідності до Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» позичальнику було встановлено: відсоткова ставка 35% річних; розмір щомісячного мінімального платежу 5% від боргових зобов`язань, але не менше 50 грн., штраф за виникнення простроченої заборгованості 50грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості, штраф за користування пере лімітом (несанкціонований овердрафт) 0,2% в день від суми пере ліміту.

Умови договору порушені позичальником, строки виконання зобов`язання ним не виконані, кредит не повернуто.

Вимога позивача від 07.04.2017 року про дострокове повернення кредиту відповідач ОСОБА_1 залишила поза увагою.

У позовній заяві позивач зазначив, що у зв`язку із неповерненням відповідачем грошових коштів станом на 01.04.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 288739 грн. 73 коп. і складається із: заборгованості за кредитом у сумі 52418 грн. 91 коп., заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (тіло кредиту) - 105495 грн. 58 коп., заборгованість за штрафами за виникнення прострочених процентів 30260,96 грн., заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 5100,00 грн., заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт - 55802,49 грн., заборгованість за нарахованими процентами 39 661,79 грн..

18.05.2018 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» укладено Договір №21 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за договором № 00-038015-01 від 27.05.2013 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайко Станіслава Анатолійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому листі №761/17038/17 виданому Шевченківським районним судом м. Києва від 07 листопада 2017 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, з огляду на те, що між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA за умовами якої розмір кредитного ліміту складав 30000,00 грн., та того, що позивачем не надано належних фінансових документів на підтвердження видачі коштів у більшому розмірі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у сумі 30000,00 грн., оскільки вказана сума визначена у додатковій угоді №1 до договору.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні спору в частині стягнення заборгованості по тілу кредита, не звернув увагу на положення п. 2.6 кредитного договору, та не звернув уваги, що згідно розрахунку заборгованості у відповідача до закінчення дії карти (45 днів) була наявна заборгованість, отже правових підстав у банку не було продовжувати дію картки та видавати за цією карткою кошти в кредит.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду в цій частині підлягає скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 30000,00 грн..

Щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд апеляційної інстанції доходить наступного.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З розрахунків заборгованості вбачається, що з 30.07.2013 року по 25.11.2013 року нараховано відсотків у розмірі 3091,30 грн. на суду кредиту у розмірі 29922,39 грн..

Крім того, з розрахунків також вбачається, що позивачем було сплачено (погашено) суму відсотків у розмірі 19910,92 грн.. Отже, відповідачем були сплачені банку відсоткі у повному розмірі.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставне стягнення відсотків за період з 26.11.2013 року по 31.03.2017 року, оскільки у розрахунку заборгованості вони нараховувались на суму більшу ніж 30000,00 грн. (визначену в договорі).

Суду апеляційної інстанції представник банку розрахунку відсотків на суму 30000,00 грн. не надав.

Таким чином, апеляційний суд дходить висновку про те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафами, суд апеляційної інстанції доходитьнаступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач у апеляційній скарзі посилався на те, що не була повідомлена про розгляд справи та була позбавлена можливості зробити заяву про застосування строків позовної давності. Тому, відповідач просила застосувати строки позовної давності.

Встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом 12 травня 2017 року, що підтверджується відбитком штемпелю на конверті (а.с. 37).

Відповідно до розрахунків заборгованості, наданих позивачем у справі (а.с.7-10), остання сума погашення за наданим кредитом була сплачена відповідачем 30.10.2013 року року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відтак, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності почався 30.10.2013 року, а тому, суд апеляційної інстанції вважає, що строк позовної давності в частині стягнення штрафів сплив 30.10.2014 року.

Разом з тим, позивач звернувся до суду із позовом 12.05.2017 року, що підтверджується відбитком штемпелю на конверті (а.с.37), тобто поза межами строку позовної давності, яка складає 1 рік відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України.

З урахуванням увикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають, оскільки позивач звернувся до суду із вказаною позовною вимогою поза межами строку позовної давності.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що відповідно до положень ст. 258, 267 ЦК України позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення трафів після спливу одного року, що є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

За таких обставин, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 30000,00 гривень.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження у матеріалах цивільної справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 258, 267, 1048 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір розмірі 4331,10 гривень (за подання позовної заяви), відповідач сплатив судовий збір у розмірі 6496,65 гривень (за подання апеляційної скарги на рішення суду), що у сукупному розмірі складає 10827,75 гривень.

Предметом позову є стягнення з відповідача суми заборгованості, яка у загальному розмірі складає 288739,73 гривень.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 30000,00 гривень.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1125,00 гривні (30000,00* 10827,75 / 288739,73).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», а особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайко Станіслава Анатолійовича, правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (адреса: 04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; код ЄДР: 38750239; IBAN: НОМЕР_2 в АТ "Альфа Банк") 30000,00 гривень заборгованості по тілу кредита.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (адреса: 04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; код ЄДР: 38750239; IBAN: НОМЕР_2 в АТ "Альфа Банк") судови витрати у розмірі 1125,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «01» жовтня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова Я.С. Мельник