ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №592/7896/18

Номер провадження 22-ц/816/1275/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року в складі судді Литовченка О.В., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в :

02 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вимоги якого заявою від 07 листопада 2019 року зменшив та просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 62622,54 грн заборгованості, яка виникла через неналежне виконання судового рішення.

Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2018 року заявник придбав у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (далі - ПАТ «Український професійний банк») права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором. На момент придбання права вимоги загальна заборгованість відповідачів перед банком становила 340924,89 грн. Водночас, як зазначено позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, відповідачами на виконання рішення третейського суду від 11 березня 2013 року, яким з них у солідарному порядку було стягнуто всього 113722,72 грн кредитної заборгованості, 07 вересня 2018 року був сплачений борг з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на загальну суму 150376,28 грн. Позивач отримав від відповідачів у рахунок погашення боргу всього 135295,95 грн, тому на підставі ст. 625 ЦК України за період з 07 вересня 2015 року по 07 вересня 2018 року просив стягнути з відповідачів 3% річних (12187,76 грн) та інфляційні втрати (50434,78 грн) за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду відшкодування у зв`язку із знеціненням боргу від інфляції за період з 07 вересня 2015 року по 07 вересня 2018 року в сумі 50434, 78 грн, а також три проценти річних за період з 07 вересня 2015 року по 07 вересня 2018 року в сумі 12187,76 грн, а всього стягнуто 62622,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 364,20 грн судового збору та по 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з рішенням суду не погодився, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на час придбання позивачем права вимоги 25 квітня 2018 року існувало лише грошове зобов`язання відповідачів за рішенням третейського суду на суму 113722,72 грн, яке було повністю виконане 07 вересня 2018 року. При цьому, право вимоги стягнутого судом боргу позивач набув лише 25 квітня 2018 року, а до цього сума боргу не була його власністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Молібог Ю.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року залишити без змін. Представник вважає, що відповідачі прострочили сплату боргу, а тому позивач на підставі ст. 625 ЦК України має право на компенсацію інфляційних втрат та 3% річних за період з 07 вересня 2015 року по день сплати боргу 07 вересня 2018 року на загальну суму 62622,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Лисенко Г.К., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Проте, зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованим, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Мотивів такого рішення суд фактично не навів.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 червня 2012 року між ПАТ «Український Професійний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 871, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 100000 грн на строк кредиту до 10 червня 2022 року зі сплатою 22% на споживчі цілі під заставу нерухомості (а.с. 13).

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань 26 червня 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є наданий іпотекодавцем в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 ,

кадастровий номер :01:006:0252, загальною площею 0,0903 га за цією ж адресою (а.с. 14-17).

Крім того, у забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_2 26 червня 2012 року між ОСОБА_3 та банком був укладений договір поруки № 871-1, за умовами якого поручитель зобов`язалась у повному обсязі відповідати перед банком як солідарний боржник по кредитному договору (а.с. 18).

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 березня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Український Професійний Банк» заборгованості за кредитним договором № 871 від 26 червня 2012 року у розмірі 113722,72 грн та третейський збір у сумі 1537,23 грн (а.с.19-20).

Вказане рішення третейського суду набрало законної сили 13 квітня 2013 року, а 12 квітня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист (а.с. 21).

13 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «Український Професійний Банк» із заявою, у якій повідомила про обізнаність із судовим рішенням третейського суду та виконавчого провадження про стягнення боргу за позовом банку та просить провести перемовини з банком про погашення боргу.

04 квітня 2018 року Ковпаківським відділом Державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області було відкрите виконавче провадження № 56122364 по стягненню на підставі судового наказу № 755/6783/13, виданого 12 квітня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва, боргу у розмірі 135295,95 грн з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український Професійний Банк».

25 квітня 2018 року між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 40 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором та договором поруки, а також договір № 40/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за іпотечним договором, за умовами яких банк відступив шляхом продажу позивачу права вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за всіма укладеними між банком та відповідачами договорами. Загальна сума права вимоги складала 340924,89 грн (а.с. 22-28).

08 травня 2018 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про зміну кредитора та вимогу про погашення боргу на загальну суму 417680,28 грн. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимогу від ОСОБА_1 отримали 15 травня 2018 року (а.с. 29-32).

07 вересня 2018 року ОСОБА_2 сплатив 149024,56 грн за виконавчим провадженнями № 56122364, 760,01 грн за виконавчим провадженням № 56074066 та 591,71 грн за виконавчим провадженням № 52003048, а всього сплатив 150376,28 грн (а.с. 119).

Постановою державного виконавця від 11 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 56122364 з примусового виконання судового наказу № 755/6783/13, виданого 12 квітня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 135295,95 грн, знято арешт з всього майна боржника у зв`язку з тим, що станом на 11 вересня 2018 року на депозитному рахунку державної виконавчої служби перебуває 150376,28 грн, яких достатньо для погашення всіх вимог стягувачів з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с. 121-122).

З викладених вище обставин вбачається, що рішенням третейського суду від 11 березня 2013 року з відповідачів, як солідарних боржників перед ПАТ «Український Професійних банк», було стягнуто кредитну заборгованість на загальну суму 113722,72 грн. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у виконавчому листі від 12 квітня 2013 року суму заборгованості помилково вказано як 133722,72 грн. Зазначена обставина має суттєве значення, оскільки розмір боргу впливає на розмір виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження.

07 вересня 2018 року ОСОБА_2 повністю виконано рішення третейського

суду, оскільки сплачено не лише стягнуту судом суму боргу (113722,72 грн) разом з третейським збором але і здійснено переплату, а всього сплачено 150376,28 грн.

Отже, на момент придбання позивачем ОСОБА_1 25 квітня 2018 року права вимоги до відповідачів, як солідарних боржників, вже існувало набравше законної сили рішення третейського суду про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 113722,72 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Як зазначалось вище, позивач придбав права вимоги до боржників - відповідачів на загальну суму 340924,89 грн.

Згідно зі статями 512, 514 ЦК України первісний кредитор має право відступити свої права вимоги новому кредитору лише в тому обсязі, які існували у первісного кредитора. При цьому, право вимоги має бути дійсним та існуючим станом на момент такого відступлення.

Майбутня вимога (вимога, що може виникнути в майбутньому) не може бути предметом договору про відступлення права вимоги (цесії).

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обставини укладення та відповідність вимогам закону договору про відступлення права вимоги, укладеного між позивачем та банком 25 квітня 2018 року, не є предметом спору у даній цивільній справі.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Водночас, як зазначалось вище, ПАТ «Український Професійних банк» до укладення з ОСОБА_1 договору від 25 квітня 2018 року вже реалізувало своє право грошової вимоги до відповідачів, внаслідок чого є рішення третейського суду про стягнення у солідарному порядку боргу у розмірі 113722,72 грн. Відтак, банк отримав процесуальний статус стягувача, а не кредитора у зобов`язанні. Крім того, з набранням законної сили судовим

рішенням, правові відносини щодо повернення заборгованості за кредитним договором між банком та відповідачами ґрунтуються вже не на підставі кредитного договору, а на підставі судового рішення, відповідно цивільно-правові відносини змінилися на адміністративні, де стороною в них є вже не банк як кредитор, а банк як стягувач, зобов`язаною стороною є не відповідачі, як позичальник та поручитель відповідно, - а як боржники.

З вище викладених підстав, після ухвалення та набрання законної сили рішенням третейського суду, ПАТ «Український Професійних банк» мало можливість передати іншій особі лише ті права, які має стягувач у виконавчому провадженні лише в межах визначеної судом суми - право грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договором у визначеному рішенням суду розмірі заборгованості, тобто у розмірі 113722,72 грн.

Таким чином, у ПАТ «Український Професійних банк» станом на момент укладення договору про відступлення прав вимоги (25 квітня 2018 року) не існувало вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у тому обсязі, який було відступлено ОСОБА_1 (340924,89 грн).

Водночас, новий кредитор, тобто ОСОБА_1 , позбавляється можливості на умовах, визначених кредитним договором, реалізувати відступлене йому право грошової вимоги, щодо якого спір вирішено в судовому порядку, оскільки в протилежному випадку це призводить до можливості притягнення боржника (позичальника) двічі (або більше разів) до відповідальності за вчинення одного й того самого правопорушення, що прямо суперечить нормам ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, позивачем у межах даної справи не обґрунтовано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, виходячи з боргу саме у розмірі 135295,95 грн, враховуючи, що рішенням третейського суду з відповідачів стягнуто 113722,72 грн боргу та 1537,23 грн третейського збору. До того ж, до розрахунку включено період з 07 вересня 2015 року до моменту набуття позивачем права вимоги.

Тобто, на думку колегії суддів, позивач має право на отримання від відповідачів інфляційних і 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України, але лише за період з 25 квітня 2018 року по 07 вересня 2018 року, які складають зокрема інфляційні, враховуючи суму боргу 115259,95 грн, в розмірі 806,81 грн (115259,95 грн боргу * 99,30 сукупний індекс інфляції : 100%) і 3% річних в сумі 1278,45 грн (115259,95 грн боргу * 3% : 365 днів у році * 135 днів прострочення сплати боргу).

Проте, враховуючи, що ОСОБА_2 , виконуючи рішення третейського суду, переплатив позивачу 20000 грн, що не спростовано позивачем та його представником, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення зазначених вище інфляційних в сумі 806,81 грн та 3% річних в сумі 1278,45 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року в даній справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку 62622,54 грн заборгованості, яка виникла через неналежне виконання судового рішення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 1152 грн 60 коп. за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик