ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 622/213/19

Провадження № 22-ц/818/1134/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фермерське господарство «Альфа»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Говтвяниці Марії Василівни на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року в складі судді Чернової О.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , підписана представником за довіреністю, в якій позивач просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 28 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Альфа», " та стягнути судові витрати з відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що декілька років тому позивач підписав договір оренди землі з фермерським господарством «Альфа», в момент підписання договір не був зареєстрований. Звернувшись до відповідача із вимогою про припинення користування спірною земельною ділянкою та розірвання договору оренди землі, укладеного з порушенням вимог законодавства, на що представниками фермерського господарства «Альфа», на договорі оренди землі було поставлено дату 27 грудня 2018 року та зареєстровано даний договір оренди землі. Дата підписання та дата укладення договору оренди не співпадають, а значить строк дії договору оренди перевищує той, що вказаний в договорі. Відповідач фактично користувався земельною ділянкою без державної реєстрації права оренди. Позивач жодної згоди на збільшення строку дії договору оренди земельної ділянки не надавав, про те, що відповідач одразу не зареєстрував договір оренди землі взагалі не знав. Крім цього, відсутність дати, місяця та року укладення договору на момент його укладення є порушенням вимог постанови КМУ №220 від 03 березня 2004 року «Про затвердження типового договору оренди землі». Позивач не надавав вільного волевиявлення на укладення договору оренди на строк інший ніж зазначений в оспорюваному договорі (17 років), саме з 27 грудня 2018 року. Крім цього, факт самостійного зазначення відповідачем дати, місяця та року спірного договору впливає на загальний строк дії договору, оскільки реєстрація відбулася 28 грудня 2018 року і в такому випадку він об`єктивно перевищує строк встановлений сторонами (17 років), так як момент погодження умов договору і його підписання мав місце значно раніше, відтак у позивача відсутнє волевиявлення на укладення цього договору на строк, що перевищує 17 років.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фермерського господарства «Альфа» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Говтвяниця М.В. подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Говтвяниця М.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на обставини аналогічні позовним вимогам. Зазначає, що без зазначення строку загалом договір втрачає свою юридичну силу. У позивача було відсутнє волевиявлення на укладання цього договору на строк, що перевищує 17 років.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Говтвяниці М.В. на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Альфа» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та застосування наслідків недійсності правочину.

17 лютого 2020 року головою фермерського господарства «Альфа» Бєлінським В.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Золочівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року - без змін. Вказує на те, що при підписанні договору оренди землі від 27 грудня 2018 року сторони погодили істотні умови договору оренди земельної ділянки, договір є укладеним. Позивачем не надано доказів, що сторонами порушено вимоги ст. 203 ЦК України, позивачем не заперечується підписання договору, а також обставини отримання ділянки у власність, судом правильно встановлено обставини та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Альфа» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та застосування наслідків недійсності правочину.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 15 год. 00 хв. 10 березня 2020 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, оцінюючи докази на предмет дотримання вказаних вимог закону, виходив з того, що 27 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Альфа» укладено договір оренди б/н щодо належної на праві власності позивачу 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0392, державну реєстрацію вказаного договору здійснено 28 грудня 2018 року, відтак, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі відповідно до положень ст. 210 ЦК України, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним згідно вимог ст. 215 ЦК України. Сторонами в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору оренди землі б/н від 27 грудня 2018 року, що свідчить про наявність волевиявлення сторін на момент укладання договору, зміна в подальшому підписантом договору свого рішення не є підставою для визнання договору недійсним. ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що при підписанні договору був обізнаний із його умовами, власноруч проставив підпис у спірному договорі оренди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що за договором оренди землі б/н від 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 передав ФГ «Альфа» належну йому 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0392 площею 1/2 від 4,9823 га в оренду строком на 17 (сімнадцять) років (а.с.7-8).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 01 квітня 2019 року №161729634 земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0392 площею 4,9823 га передана в оренду на підставі договору оренди землі б/н від 27 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Альфа». Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 грудня 2018 року, індексний номер 44899589, здійснене державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області ОСОБА_2 (а.с.46-47).

Пунктом 42 договору оренди землі передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Право оренди виникає після його державної реєстрації.

При цьому судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22 травня 2018 року, ОСОБА_1 успадкував 1/2 частку від права на земельну частку (пай) в цілому розміром 5,17 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Конгресівське» с. Олександрівка Золочівського району Харківської області, яке належить на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0266017, виданого Золочівсьою РДА Харківської області 06 листопада 2000 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 06 листопада 2000 року за № 62, що підтверджується довідкою Відділу Держгеокадастру у Золочівському районі Харківської області від 14 травня 2018 року № 360/112-18 матері спадкодавця, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її син, ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.179). Зазначений факт сторонами визнано в судовому засіданні.

27 грудня 2018 року розпорядженням Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 464 передано у приватну власність ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки площею 4,9823 гектарів в межах згідно з планом на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:000:0392 (а.с.46-47).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 4,9823 га, розташована в Харківській області, Золочівський район, Золочівська селищна рада, з кадастровим номером :01:000:0392 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Дата державної реєстрації права 28 грудня 2018 року. (а.с.9-10).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №112535587 від 01 лютого 2018 року зареєстровано договір оренди землі б/н від 24 січня 2018 року укладений між Золочівською РДА та ФГ «Альфа», щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0392, площею 4,9823 га (а.с.192).

11 грудня 2018 року між Золочівською районною державною адміністрацією Харківської області та ФГ «Альфа» було укладено угоду про розірвання договору оренди землі від 24 січня 2018 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0392 площею 4,9823 га (а.с.191).

Розпорядженням голови Золочівської РДА № 444 від 12 грудня 2018 року припинено право користування та розірвано договір оренди земельної ділянки невитребуваних земельних часток (паїв). Яка знаходиться за межами населеного пункту на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області, площею 4,9823 га, кадастровий номер :01:000:0392, укладений 24 січня 2018 року між Золочівською РДА Харківської області та фермерським господарством «Альфа», зареєстрований філією комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Опішнянської територіальної громади в Харківській області 01 лютого 2018 року за № 24637182. ФГ «Альфа» рекомендовано укласти угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки та в місячний термін подати її на державну реєстрацію відповідно до вимог чинного законодавства України. (а.с.190).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею14, 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі. Укладення договору оренди землі, зокрема укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. 125, ст. 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16.

Згідно вимог ЦК України сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов та договір було укладено, волевиявлення учасників угоди було вільним і відповідало їх внутрішній волі, зміст і умови спірного договору не суперечать вимогам ст. 203 ЦК України.

Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що згідно договору оренди землі б/н від 24 січня 2018 року Золочівська районна державна адміністрація Харківської області, в особі голови райдержадміністрації Гуріна І.М., передала ФГ «Альфа» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель невитребуваних земельних часток (паїв), з кадастровим номером :01:000:0392, розташовану за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області. В оренду передано земельну ділянку загальною площею 4,9823 га відповідно до розпорядження голови Золочівської РДА від 21 грудня 2017 року № 378. Договір укладено на 49 років або до моменту витребування земельної ділянки її власником (а.с.180-189).

Згідно норм цивільного законодавства власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому нерухомим майном, тобто власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, серед іншого, укладати договори.

Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом пов`язаний перехід до набувача відповідного об`єкта правомочностей, що складають зміст суб`єктивного права власності: права володіння, права користування та права розпорядження.

У зв`язку з цим, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як свідчать матеріали справи, 27 грудня 2018 року розпорядженням Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 464 передано у приватну власність ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки площею 4,9823 гектарів в межах згідно з планом на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:000:0392.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 4,9823 га, розташована в Харківській області, Золочівський район, Золочівська селищна рада, з кадастровим номером :01:000:0392 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Дата державної реєстрації права 28 грудня 2018 року.

Таким чином матеріали справи свідчать про те, що право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину земельної ділянки зареєстровано 28 грудня 2018 року на підставі розпорядження Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 464 від 27 грудня 2018 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0392 площею 4,9823 га передана в оренду на підставі договору оренди землі б/н від 27 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Альфа».

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 грудня 2018 року, індексний номер 44899589, здійснене державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області ОСОБА_2 .

При цьому пунктом 42 договору оренди землі передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Право оренди виникає після його державної реєстрації.

Враховуючи, що умовами договору оренди землі передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, 28 грудня 2018 року вчинено запис про державну реєстрацію договору, строк дії договору оренди землі починається з моменту його державної реєстрації, а саме, з 28 грудня 2018 року.

Враховуючи викладене, стосовно доводів позивача ОСОБА_1 про те, що договір був укладений без номеру та дати, дата підписання та укладення не співпадають, тому строк дії договору перевищує той, що вказаний в договорі, суд зауважує, що строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди виникає після його державної реєстрації, настає з моменту державної реєстрації цього договору, а не з моменту його укладення.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд доходить висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Говтвяниці Марії Василівни залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2020 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : С.С. Кругова

О.В. Маміна