Дата документу 21.09.2020 Справа № 554/7954/20
Провадження № 2-зз/554/40/2020
У Х В А Л А

іменем України

про скасування заходів забезпечення позову

21 вересня 2020 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Гальонкіної Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 19 травня 2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» по справі №2-3999/10.

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2010 року по справі № 2-3999/10, згідно з якою обмежено гр. ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань, а також заборонено відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Полтавській області видачу гр. ОСОБА_1 закордонного паспорту та інших проїзних документів для виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань перед банком.

Клопотання мотивоване тим, що 02 травня 2016 року при зверненні до ВПС «Дергачі» МАПП «Гоптівка» про перетин державного кордону України заявнику було надано рішення, яким відмовлено у перетинанні державного кордону України у зв`язку з наявністю ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2010 року. Про наявність вказаної ухвали, а також рішення суду від 19 травня 2010 року у згаданій справі заявнику до того часу відомо не було. При зверненні до Шевченківського ВДВС у м.Полтаві листом повідомлено, що відкриті виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 станом на 13.07.2020 року на виконанні у відділі не перебувають, раніше відкрите ВП №19660431 по виконанню виконавчого листа від 31.05.2010 року №2-3999/10, виданого Октябрським районним судом м.Полтави щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу знищене.

Посилається, що на час винесення спірного рішення перелік заходів забезпечення позову був визначений ст.152 ЦПК України та не передбачав вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, оскільки відсутня правова норма, яка б надавала суду такі повноваження, що, на думку заявника, є порушенням принципів верховенства права та законності.

На підставі викладеного, заявник просить скасувати вказані заходи забезпечення позову та задовольнити заяву в повному обсязі.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись, причини неявки суду невідомі.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути заяву за вказаної явки учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши заяву в межах заявлених вимог, дослідивши додані до неї матеріали, та та надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів, у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що у провадженні Октябрського районного суду м.Полтави перебувала цивільна справа №2-3999/10 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2010 року обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань перед ПАТ КБ «Приват Банк»; заборонено Відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Полтавській області видачу гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 , закордонного паспорту та інших проїзних документів для виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань перед банком.

Таким чином, під час розгляду даної справи судом були вжиті заходи забезпечення позову.

У подальшому заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 19 травня 2010 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 38434,14 гривень, судові витрати у розмірі 114,06 гривень, а всього 38548,23 гривень.

Як вбачається з копії рішення старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску «Гоптівка» капітана ОСОБА_2 як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено в перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з наявністю підстав згідно Закону України «Про прикордонний контроль» ст.14 п.1, а саме даній особі тимчасово обмежено у праві виїзду з України відповідно до ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2010 року.

Разом із цим, згідно з копією листа Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) №64217 від 13 липня 2020 року вбачається, що згідно даних електронного архіву автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні перебувало виконавче провадження, зокрема, №19660431 по виконанню виконавчого листа від 31.05.2010 року №2-3999/10, виданого Октябрським районним судом м.Полтави щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 38938,48 грн. 28.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 24.06.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції).

Судом перевірено зазначену інформацію та на підставі повно і об`єктивно з`ясованих обставин справи суд вважає, що права заявника ОСОБА_1 у даному випадку підлягають захисту з огляду на таке.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Крім статті 33 Конституції законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України (у чинній редакції) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею (ч.2 ст.441 ЦПК України).

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення (ч.3 ст.441 ЦПК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Пунктом 5 ч.1 ст.6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України (у чинній редакції) суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Перелік заходів забезпечення позову визначений у ст.152 (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду), та встановлення заборони виїзду за межі України як вид забезпечення позову у ч.1 ст.150 ЦПК України, та у ч.1 ст.152 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду) не передбачено.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (ч.2 ст.152 ЦПК України), оскільки відповідно до ст.33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Варто зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Водночас, із долучених до заяви матеріалів видно, що вказані вище заходи вжиті судом до особи саме в порядку забезпечення позову, тоді як нормою ст.152 ЦПК України не передбачалось такого заходу забезпечення як обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Крім того, на теперішній час не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, оскільки не надано будь-яких даних, які б свідчили про ухилення боржника від сплати боргу. Отже, судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Вказане свідчить про те, що підстави для продовження існування відносно заявника ОСОБА_1 таких заходів забезпечення як обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, і на даний час такі заходи обмежують законні права заявника.

З огляду на викладене, враховуючи, що редакція Цивільного процесуального кодексу України, яка діяла на час постановлення ухвали про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України не передбачала такого виду забезпечення позову, то застосування зазначеного способу забезпечення позову під час розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором є помилковим, і на даний час ці заходи обмежують конституційні права ОСОБА_1 , а тому суд вважає, що вжиті заходи забезпечення позову у справі №2-3999/10 підлягають скасуванню.

Відповідно до п.4 розділу ІV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30.01.2018 № 256/5/65, інформацію про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду з України уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає з бази даних на підставі отриманої засвідченої судом копії судового рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України, що набрало законної сили та має відповідну відмітку про дату набрання законної сили.

Крім того, особа, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, знімається з контролю у разі винесення державним виконавцем постанови про: повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, на підставі ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»; закінчення виконавчого провадження на підставі ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що клопотання про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.158, 260, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2010 року по справі № 2-3999/10 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором щодо обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк»; а також у вигляді заборони Відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Полтавській області у видачі гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , закордонного паспорту та інших проїзних документів для виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань перед банком.

Копію ухвали направити до Державної прикордонної служби України, сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.С. Гальонкіна