Справа № 331/1190/20
28 вересня 2020 р. м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Нікітіна В.В.
за участю секретаря судового засідання Московкіної І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького районного суду Запорізької області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») про визнання зобов`язання припиненим, визнання договору незаконним та стягнення моральної шкоди,
08 травня 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області за підсудністю з Жовтневого районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» про визнання зобов`язання припиненим, визнання договору незаконним та стягнення моральної шкоди.
12 травня 2020 року відкрите загальне позовне провадження в даній справі.
04 серпня 2020 року підготовче провадження закрите, справу призначено для судового розгляду по суті.
Позов обґрунтований наступним.
При укладенні зазначених договорів між його сторонами був узгоджений графік погашення кредиту (Додаток № 1 до договору приєднання), яким визначено періодичність платежів, їх величину та кінцевий строк погашення кредиту.
В період часу з 13 серпня 2014 року по 14 січня 2015 року позивач повернув Відповідачу-1 грошові кошти в сумі 6360 гривень 00 копійок відповідно до зазначеного графіку погашення кредиту.
В лютому 2015 року в місті Запоріжжі припинили свою роботу всі відділення ПАТ «Імексбанк», в зв`язку з чим позивач звернулась до Відповідача-1 з заявою від 10 лютого 2015 року, в якій просила повідомити її, куди сплачувати кредит.
На початку березня 2015 року позивач отримала від Відповідача-1 повідомлення про відступлення права вимоги за вказаним договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року, в якому було зазначено про заміну сторони у зобов`язанні та про необхідність подальшої сплати за кредитом на користь нового кредитора - ТОВ «Компанія Дасті» (далі за текстом - Відповідач-2).
Однак, в лютому 2020 року на адресу позивача надійшов лист від 20 січня 2020 року від представника АТ «Імексбанк», в якому було повідомлено, що 17 січня 2020 року між Відповідачем-1 та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (третя особа у справі) було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Відповідач-1 передав третій особі право вимоги до позивача за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року. До листа була додана листівка з зазначенням того, що ТОВ «Компанія Дасті» не мала права укладати договір про відступлення права вимоги та що позивач має право звернутись до Відповідача-2 з вимогою про повернення їй сплачених грошових коштів.
Враховуючи викладене, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати її зобов`язання за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року припиненими через їх виконання, проведене належним чином; визнати незаконним договір № 115 від 17 січня 2020 року, яким АТ «Імексбанк» відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та стягнути з ТОВ «Компанія Дасті» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, яка обґрунтовується тими стражданнями, яких несе позивач через незаконні вимоги кредиторів у зобов`язанні, яке вже нею виконане.
Відповідачі відзив на позовну заяву до суду не подали.
Третьою особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», 21 травня 2020 року до суду подано письмові пояснення, в яких вона просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного.
ТОВ «Компанія Дасті» не могла бути кредитором позивача за кредитним договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року, оскільки рішенням Господарського суду Одеської області відповідний договір відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року було визнано недійсним. В силу приписів статті 216 ЦК України недійсний договір не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Вказане спростовує доводи позивача щодо належного виконання його зобов`язання за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року.
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло статусу кредитора за вказаним договором 17 січня 2020 року, уклавши договір відступлення права вимоги з ПАТ «Імексбанк». При цьому сторонами договору були дотримані всі вимоги, які ставляться до такого договору законом. При підписанні цього договору ПАТ «Імексбанк» не повідомляв третю особу про припинення зобов`язання позивача за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року.
Враховуючи викладене, третя особа просила відмовити у задоволенні позову.
Позивачем 28 вересня 2020 року до канцелярії суду подано заяву, в якій вона просила розглянути справу без її участі. На позовних вимогах наполягає.
Відповідачі своїх представників в судове засідання не направили, не зважаючи на те, що двічі своєчасно та належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду. Будь-яких заяв або повідомлень як з приводу неявки в судове засідання, так і по суті спору до суду не надали.
Третя особа ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду свого представника також не направила, обмежившись проханням, яке містилось в письмових поясненнях від 21 травня 2020 року, повідомити про результат судового розгляду.
Суд, дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків.
Вказаним Договором сторони погодили графік погашення заборгованості, який оформлений як Додаток № 1 до нього (а.с. 10). Щомісячний платіж за даним графіком становить 1060 гривень в період з 01 серпня 2014 року по 02 липня 2018 року; платіж за частину останнього місяця (з 02 по 15 липня 2018 року) сторонами визначений в розмірі 679 гривень.
Пунктом 1.4 Договору сторони обумовили, що комісійна винагорода за послуги кредит-сервіс (п. 1.2.8 (б)) сплачується позичальником щомісячно у вказаному розмірі (3,39 % від суми отриманого кредиту) в період, встановлений для сплати процентів, а у разі повного дострокового повернення кредиту - за фактичний період користування.
Таким чином, сторони погодили можливість дострокового погашення кредиту позивачем.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.
На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позивач ОСОБА_1 до матеріалів справи долучила копії квитанцій про сплату нею на користь ПАТ «Імексбанк» платежів в наступних розмірах та за наступні періоди:
?1060,00 гривень від 10 серпня 2014 року (а.с. 22);
?1060,00 гривень від 11 вересня 2014 року (а.с. 22);
?1060,00 гривень від 15 жовтня 2014 року (а.с. 21, зв.);
?1060,00 гривень від 10 листопада 2014 року (а.с. 21, зв.);
?1060,00 гривень від 15 грудня 2014 року (а.с. 21);
?1060,00 гривень від 14 січня 2015 року (а.с. 21).
Таким чином, подані докази свідчать про те, що позивач належним чином, відповідно до узгодженого з банком графіку, виконувала свої обов`язки за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року, сплативши за період з серпня 2014 року по січень 2015 року грошові кошти в сумі 6360 гривень 00 копійок.
В матеріалах справи також міститься лист від позивача ОСОБА_1 на адресу ПАТ «Імексбанк» від 10 лютого 2015 року, в якому позивач просить Відповідача-1 повідомити її про те, яким чином вона має сплачувати кредит у подальшому, враховуючи закриття відділень ПАТ «Імексбанк» в місті Запоріжжі (а.с. 23).
Оцінюючи доводи позивача про те, що сплатою зазначеної суми її зобов`язання за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року було виконане, суд виходить з наступного.
Порядок заміни кредитора в зобов`язанні регламентується статтями 512-519 ЦК України, приписи яких були дотримані з точки зору добросовісного боржника - ОСОБА_1 . В даному випадку суд не може погодитись з доводами третьої особи відносно того, що виконання позивачем зобов`язань за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року на користь ТОВ «Компанія Дасті» не є належним виконанням, оскільки договір про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року був визнаний недійсним рішенням суду лише 15 серпня 2018 року (як зазначає сама третя особа в своїх поясненнях), тобто - через три з половиною роки після сплати ОСОБА_1 грошових коштів на користь ТОВ «Компанія Дасті». Суд констатує, що ОСОБА_1 , як добросовісний боржник, мала всі правові підстави для виконання свого зобов`язання саме таким чином, оскільки її було повідомлено про це первісним кредитором - ПАТ «Імексбанк». Згода боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, в силу приписів статті 516 ЦК України, не потрібна.
За твердженням позивача після оплати нею на користь Відповідача-2 грошових коштів 14 квітня 2015 року її заборгованість за Договором була погашена в повному обсязі. Для визначення того, чи було виконане зобов`язання позивача ОСОБА_1 за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року у повному обсязі, суд виходить з наступного.
У відповідності до статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає з суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Як було зазначено вище, договір № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року не містить заборони на дострокову виплату кредиту позивачем ОСОБА_1 , навпаки - його пункт 1.4 це допускає.
Визначаючи обсяг зобов`язань за Договором, який мав місце станом на 14 квітня 2015 року, суд виходить з того, що платежі за період з серпня 2014 року по січень 2015 року були внесені позивачем в строки та в обсязі, що обумовлені узгодженим сторонами графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до договору № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року).
Відсотки за користування кредитом та комісійні платежі (кредит-сервіс) з огляду на свою правову природу та на приписи п. 1.4 Договору, підлягають сплаті за час фактичного користування кредитними коштами.
Таким чином суд визначає величину зобов`язання ОСОБА_1 за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року станом на 14 квітня 2015 року як суму грошових коштів, що підлягала сплаті за графіком погашення кредиту за період з лютого по квітень 2015 року та сумою платежів за основною сумою кредиту, що залишилось до сплати до кінця узгодженого сторонами періоду кредитування.
Сума грошових коштів, яка підлягала сплаті за період з лютого по квітень 2015 року становить: 1060,00 гривень/місяць * 3 місяця = 3180,00 гривень.
Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині. Також суд вважає, що саме такий спосіб захисту права здатний убезпечити позивача ОСОБА_1 від подальших необґрунтованих вимог за договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року.
Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору № 115 від 17 січня 2020 року в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 5024808/N-8 від 17 липня 2014 року, суд вважає зазначити наступне.
В матеріалах справи відсутня копія оскаржуваного договору. Клопотань про його витребування позивачем не заявлялось. Будь-яких доказів, що могли б підтвердити незаконність укладання вказаного договору між Відповідачем-1 та Третьою особою позивач не надав.
У відповідності до приписів ч. 2 ст. 516 ЦК України ризик наслідків виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові несе новий кредитор. В даному випадку належним виконанням обов`язку з боку ОСОБА_1 було виконання, здійснене на користь нового кредитора в діючому на той момент зобов`язанні.
Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення цієї частини позовних вимог, оскільки матеріалами справи не підтверджена незаконність оскаржуваного договору та те, що ним завдається шкода правам та інтересам позивача, враховуючи визнання судом її зобов`язань за кредитним договором виконаними.
В той же час суд вважає обґрунтованими доводи позивача в частині позовних вимог про стягнення на її користь з ТОВ «Компанія Дасті» моральної шкоди, оскільки внаслідок дій вказаної юридичної особи виникла ситуація, в якій позивач, належним чином виконавши свої зобов`язання за кредитним договором, продовжує отримувати повідомлення про наявність боргу.
Суму моральної шкоди суд визначає з урахуванням принципів розумності та справедливості.
Судові втрати суд розподіляє з урахуванням приписів, визначених статтею 141 ЦПК України. При цьому суд вважає обґрунтованою заявлену до стягнення суму витрат на правову допомогу та вважає необхідним стягнути її з відповідачів на користь позивача в рівних долях.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» про визнання зобов`язання припиненим, визнання договору незаконним та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Нікітін