Провадження № 22-ц/801/597/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 рокуСправа № 127/30410/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «НЕК «Укренерго»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2020 року, постановлене у складі судді Бойка В.М., в залі суду,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «НЕК «Укренерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він працював у ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», і наказом від 02.02.2018г №18-к його було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

При звільненні не була нарахована та не була виплачена належна йому заробітна плата, тому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2019р., залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12.08.2019р., у цивільній справі № 127/32573/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, було вирішено: «стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 777 грн. недонарахованої заробітної плати за грудень 2017 року, 1172,40 грн. недонарахованої заробітної плати за час щорічної відпустки у січні 2018 року та 11 598 грн. одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика у 2017 році (суми визначені без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

Позивач вказує, що як з`ясувалося із наданих відповідачем документів (зокрема накази ДП «НЕК «Укренерго» від 14.08.2017 № 289-к/оп «Про підвищення посадових окладів і тарифних ставок» та відокремленого підрозділу «Вінницяелектротехнологія» від 23.08.2017 № 32з «Про підвищення посадових окладів і тарифних ставок», копії яких додаються, з 01.08.2017 року відповідачем було проведене ще одне коригування заробітної плати, при цьому встановлено коефіцієнт коригування 1,169.

Тим самим відповідач мав провести коригування заробітної плати позивачу, застосувавши коефіцієнт коригування 1,169, але відповідачем цього не було зроблено, ані після поновлення на роботі після незаконного звільнення, ані при проведенні остаточного розрахунку.

Про проведення ще одного коригування заробітної плати в 2017 році позивачу стало відомо лише після того, як відповідач, на виконання ухвали Вінницького міського суду від 14.03.2019р. про надання документів у справі №127/32573/18, надав копії відповідних наказів.

Таким чином, вищевказаний коефіцієнт коригування (1,169) також підлягає застосуванню до заробітної плати позивача ОСОБА_1 , а тому починаючи з 01.12.2017 року, з урахуванням всіх вищевказаних коефіцієнтів, оклад повинен становити 13558 грн. (11598 х 1,169 = 13558 грн.), отже недонарахована заробітна плата за грудень 2017 року складає 1960 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з приватного акціонерного товариства «НЕК «Укренерго» (правонаступник державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго") на його користь недонараховану заробітну плату за грудень 2017р. - 1960 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2018р. по 30.08.2019р. в розмірі 358938,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2019р. по 08.11.2019р. в розмірі 44982,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати (не виплаченої при звільненні 02.02.2018р.) у зв`язку з порушенням строків її виплати - 958,48 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати за лютий-жовтень 2017 року у зв`язку з порушенням строків її виплати - 6237,68 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що всі суми виплат, на які посилається позивач у позові були спірними і факт існування заборгованості було доведено лише в серпні 2019 року, при цьому позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування того, що рішення суду на які він посилається в своєму позові, не виконані, а тому вимоги про стягнення боргу по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати на загальну суму 413076, 16 грн., є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доказів наданих позивачем, а також не враховано, що на підприємстві було проведено корегування посадових окладів, а до посадового окладу позивача коефіцієнти корегування застосовано не було.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суд першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

27 лютого 2020 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» подало відзив на апеляційну скаргу у якому зазначає, що твердження позивача про не донарахування заробітної плати в розмірі 1960 грн. базується лише на припущеннях та документально не підтверджені, при цьому ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» провело із позивачем розрахунок по заробітній платі у повному обсязі виходячи із суми заборгованості визначеної судом.

ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2020 року залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник приватного акціонерного товариства «НЕК «Укренерго» в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», і 22 лютого 2017 року його було звільнено з посади заступника директора із забезпечення діяльності та капітального будівництва в зв`язку із скороченням чисельності працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2017 року ОСОБА_1 поновлено на роботі та стягнуто із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 172042,34 грн.

02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Судом встановлено, що при звільненні між сторонами виник спір з приводу нарахування та виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно вимог ст. ст. 15, 21, 23, 24 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні норми містять і положення ст. 115 КЗпП України.

Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звертався в суд із позовом до ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 777 грн. недонарахованої заробітної плати за грудень 2017 року, 1172,40 грн недонарахованої заробітної плати за час щорічної відпустки у січні 2018 року, 11598 грн. одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика у 2017 році (суми визначені без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2019 року виправлено арифметичну помилку, допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2019 року, зазначивши у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду розмір недорахованої заробітної плати на час щорічної відпустки у січні 2018 року, яка підлягає стягненню - 1003,57 грн (сума зазначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів), а не 1172,40 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертається увага на те, що судами першої та апеляційної інстанцій досліджувався розмір заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2017 року із врахуванням коефіцієнтів корегування та встановлено розмір заборгованості за цей період 777 грн.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 03 травня 2019 року добровільно виконано Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» у повному обсязі, що не заперечується сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2017 року, є правильним.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення є похідними від вимог про стягнення заробітної плати за грудень 2017 року, а тому також задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно пункту 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Згідно статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Оскільки, судом не встановлено заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за грудень 2017 року, а тому відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів.

Обставини, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, не підтвердженні належними і допустимими доказами, а тому не можуть впливати на правильність прийнятого рішення судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову без дослідження належних та допустимих доказів, зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Такі доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Оніщук

Судді: С.Г. Копаничук

С.К. Медвецький