Справа №443/1501/18
Провадження №2/443/480/20
РІШЕННЯ

іменем України

02 жовтня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Сливки С.І.,

при секретарі Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Лешеги В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просить встановити факт постійного її проживання зі тіткою - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її тітки - ОСОБА_2 , право власності на дві земельні ділянки, площею 1,9057 га та 1,4153га, а всього 3,3210 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №026174.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , яка проживала одна і у неї в будинку ніхто не був зареєстрований. Заповіту остання складала. Приблизно у 2001 році позивач забрала до себе додому ОСОБА_2 , постійно доглядала за нею та вела спільне господарство, проживала з нею до дня її смерті та поховала у с.Махлинець Жидачівського району Львівської області. ОСОБА_2 не мала ні чоловіка, ні дітей, єдиним спадкоємцем другої черги була мати позивачки - ОСОБА_3 , яка померла у 1983 році. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається із двох земельних ділянок, площею 1,9057 га та 1,4153га, а всього 3,3210 га, які належали померлій на праві приватної власності, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №026174. 18.06.2018 року позивачка зверталася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після смерті тітки, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.10.2018 року відкрито провадження у справі.

На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. від 13 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 17 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначення до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач та її представник в підготовчому судовому засіданні позов підтримали та просили задоволити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позов визнає, просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.09.2007р. /а.с.4/.

Померла ОСОБА_2 була тіткою ОСОБА_1 , так як матір останньої - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 були рідними сестрами /а.с.30, 31,32, 33/.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається із двох земельних ділянок, площею 1,9057 га та 1,4153га, а всього 3,3210 га, які належали померлій на праві приватної власності, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №026174 /а.с.5/.

Згідно довідки для оформлення спадщини №363 від 13.06.2018р., виданої Облазницькою сільською радою /а.с.11/, під АДРЕСА_1 рахується господарство, яке належало ОСОБА_2 . Від імені ОСОБА_2 у виконкомі Облазницької сільської ради заповіт не посвідчено. До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_2 ніхто не був зареєстрований, згідно погосподарської книги.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала разом з померлою ОСОБА_2 до дня смерті останньої, доглядала за нею та поховала у с.Махлинець Жидачівського району Львівської області, що підтверджується довідкою №377 від 20.06.2018р., виданою Облазницькою сільською радою /а.с.12/.

Постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою Матусека В.В. від 18.06.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документа на земельні ділянки /а.с.10/.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері (ст.1262 ЦК України).

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.3 ст.1266 ЦК України).

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна - земельної ділянки.

Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, не передбачено видачу дублікатів свідоцтв про право власності та реєстрація права власності за особою, що втратила правовстановлюючий документ.

Відповідно до п.1ч.1ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою факті в набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових правна нерухоме майно. Згідно з частинами першою, другою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання права на спадщину перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за пропуску терміну для прийняття спадщини та відсутності у неї правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що належала померлій ОСОБА_2 , перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема, оформленню спадщини нотаріусом.

Крім того в судовому засіданні беззаперечно доведено той факт, що позивач на день смерті своєї тітки - ОСОБА_2 постійно проживала разом з нею, заяви про відмову від спадщини протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не подавала, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця - ОСОБА_2 .

Відтак, враховуючи наявність заповіту, те що відповідач позов визнав, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі її тіткою - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті її тітки - ОСОБА_2 , право власності на дві земельні ділянки, площею 1,9057 га та 1,4153га, а всього 3,3210 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №026174, виданого Облазницькою сільською радою 26.06.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №191.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2020 року

Головуючий суддя С.І. Сливка