КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2020 року місто Київ

Справа № 759/10069/ 19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.

Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» на рішення Святошинського районного суду міста Києва, у складі судді Скрипник О.Г., від 16 грудня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Рідна» (далі також ПрАТ СК «Рідна») звернулося до суду з наведеним позовом.

Вимоги обґрунтовувало тим, що 22 січня 2018 року між ПАТ «Страхова компанія «Рідна» та ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом -Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

17 серпня 2018 року по вул. Яблунській у м. Буча Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Камаз 5511 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобіль Suzuki Grand Vitara отримав механічні пошкодження.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області водія автомобіля Камаз 5511 реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Звітом № 4105, суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , визначено вартість матеріального збитку у розмірі 290 464, 94 грн.

22 березня 2019 року між позивачем і страхувальником було укладено угоду про визначення розміру страхового відшкодування, згідно з якою вартість усунення (ремонту) отриманих внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди пошкоджень становить близько 70 % ринкової вартості автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер: НОМЕР_1 на дату укладення договору страхування, а тому згідно з умовами договору страхування має місце конструктивна загибель автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер: НОМЕР_1 . Розмір страхового відшкодування за договором страхування у зв`язку із настанням страхового випадку складає 172 200 грн в той час, як страхова сума за договором страхування складає 308 000 грн.

Згідно з умовами договору страхування, угодою про визначення розміру страхового відшкодування від 22 березня 2019 року, позивачем визнано подію страховим випадком і ОСОБА_3 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 172 200 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №613 від 22 березня 2019 року та № 615 від 25 березня 2019 року.

Цивільно-правова відповідальність наземного транспортного засобу Камаз 5511 реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Домінанта».

Із заявою про виплату сплаченого страхового відшкодування позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Домінанта» листом від 27 березня 2019 року за вих. № 86/2 та листом від 10 квітня 2019 року за вих. № 100/4, проте виплата страхового відшкодування не була здійснена у зв`язку з тим, що ТДВ «Страхова компанія «Домінанта» визнано банкрутом.

За наведеного ПрАТ СК «Рідна» просило стягнути з ОСОБА_1 відшкодувння завданих збитків у розмірі 172200 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року позов ПрАТ «СК «Рідна» залишено без задоволення.

ПрАТ «СК «Рідна», з судовим рішенням не погодилось та подало апеляційну скаргу. Просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважало, що рішення суду було прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу не скористалася і своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 172200 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи позов без задоволення районний суд виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника КАМАЗА застрахована у ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», то відповідно позивач має право заявити вимогу до цієї страхової кампанії або МТСБУ, який за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах , визначених Законом.

Колегія суддів з цим висновком районного суду погодилася, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджене таке.

22 січня 2018 року між ПАТ «Страхова компанія «Рідна» та ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту засобу -Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

17 серпня 2018 року по вул. Яблунській у м. Буча Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Камаз 5511 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобіль Suzuki Grand Vitara отримав механічні пошкодження.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області водія автомобіля Камаз 5511 реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Suzuki Grand Vitara № 4105 визначено вартість матеріального збитку у розмірі 290 464, 94 грн.

22 березня 2019 року між позивачем і страхувальником укладено угоду про визначення розміру страхового відшкодування, згідно з якою вартість усунення (ремонту) отриманих внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди пошкоджень становить близько 70 % ринкової вартості автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату укладення договору страхування, а тому згідно з умовами договору страхування має місце конструктивна загибель автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Розмір страхового відшкодування за договором страхування у зв`язку із настанням страхового випадку складає 172 200 грн в той час, як страхова сума за договором страхування складає 308 000 грн.

Згідно з умовами договору страхування, угодою про визначення розміру страхового відшкодування від 22 березня 2019 року позивачем визначено подію страховим випадком і здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 172 200 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 613 від 22 березня 2019 року та № 615 від 25 березня 2019 року.

З матеріалів справи убачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Камаз 5511 реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта».

Із заявою про виплату сплаченого страхового відшкодування позивач звернувся до ТДВ «СТ «Домінанта» листом від 27 березня 2019 року вих. № 86/2 та листом від 10 квітня 2019 року за вих. № 100/4.

07 червня 2018 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, винесла розпорядження № 866, у якому постановила анулювати ліцензію ТДВ "СТ "Домінанта" на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.

02 липня 2018 року, ТДВ «СТ «Домінанта» втратило право укладати договори ОСЦПВ у зв`язку з втратою статусу асоційованого члена МТСБУ.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає у порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, страховик автомобіля Камаз 5511 реєстраційний номер НОМЕР_2 (ТДВ «Страхова компанія «Домінанта») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20) роз`яснено дії суду у випадках, коли страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена з МТСБУ, перебуває у стадії припинення (банкрутства), фактично не здійснює діяльність.

Статтею 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Розглядаючи спір, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Посилання скаржника на необхідність врахування судової практики Верховного Суду у постановах від 27 грудня 2019 року у справі №760/10402/16-ц, від 09 грудня 2019 року у справі №554/17904/14-ц, від 25 листопада 2019 року у справі №668/7779/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №752/64/15-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі №359/4795/16-ц, від 03жовтня 2019 року у справі №752/9524/15-ц, від 03 жовтня 2019 року у справі №288/1002/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №235/4338/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №165/766/15-ц та постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі 6-2808цс15 суперечать положенням процесуального закону за такого.

З урахуванням логічного й системного тлумачення положень ст.ст. 403-404 ЦПК України і ст.ст. 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» можна зробити висновок, що у цивільному процесуальному законі визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду.

Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду.

Таким чином, до даних конкретних правовідносин, не зважаючи на заяви апелянта, підлягає застосуванню висновок, викладений у постановах (ухвалі) Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, та від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29, 30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

В судовому рішенні у достатній мірі викладені мотиви, на яких воно базується, зауваження сторін «заслухані», тобто належним чином вивчені судом усі їх доводи та суд навів обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

За наведеного, апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Рідна», слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Тому, керуючись ч. 13 ст. 7 , п. 1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування збитків залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках визначених ст. 389 ЦПК України.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

Є.М. Суханова