РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/9109/18

Провадження № 2/638/1267/20

17.09.2020 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.05.2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк умови договору виконав належним чином, а з боку відповідача відбулося порушення зобов`язань за кредитним договором та станом на 30.04.2018 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 52697,23 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Представником відповідача подано також відзив на позов Вх. №26804 від 10.06.2019 року, в якому вказує, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 здійснено з 16.09.2014 року по 30.04.2018 року, однак з нього неможливо встановити яким чином виникла заборгованість з 07.05.2010 року по 16.09.2014 року, і чи існувала вона взагалі. Також відсутній номер карткового рахунку. Вказує відповідач, що строк дії кредитної картки закінчився 31.05.2012 року. Тому розрахунок заборгованості міг бути здійснений в період з 07.05.2010 року по 31.05.2012 року. Також відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Представником АТ КБ «Приват Банк» подано відповідь на відзив Вх. №32973 від 12.07.2019 року, в якій зазначено, що поняття кредитний договір та платіжна картка різні, а тому кредитний договір чинний і строк дії картки до нього відношення не має. Стосовно позовної давності, позивач вказує, що остання картка видана відповідачу має строк дії до 08.2017 року, а позов пред`явлено у 2018 році, тому строк позовної давності не пропущено.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив Вх. №60120 від 04.12.2019 року.

Представником АТ КБ «Приват Банк» подано відповідь на заперечення Вх. №63096 від 17.12.2019 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2018 року відкрито провадження по справі у спрощеному порядку.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.06.2019 року суд перейшов до розгляду справи у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2019 року закрито підготовче судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

05.07.2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 07.05.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32,40 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, позивач також надав Витяг з Умов та Правил і розрахунок заборгованості.

У анкеті-заяві від 05.07.2010 року зазначено, що ОСОБА_1 згідний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами і Тарифами банку.

Крім того, в підписаній відповідачем анкеті-заяві передбачено, що термін дії кредитного ліміту в розмірі 300 грн відповідає строку дії картки, який становить 3 роки. Базова процентна ставка за кредитним лімітом складає 2,5 % на місяць.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 30.04.2018 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 52697,23 грн, з яких: 3249,70грн тіло кредиту, 43010,38 грн проценти, 3451,57 грн пеня та комісія, 500 грн штраф (фіксована частина), 2485,58грн штраф (процентна складова).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок про те, що Умови та Правила, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

В анкеті-заяві, підписаній сторонами в цій справі, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, крім тіла кредиту та процентів, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією, пенею та штрафами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.07.2020 року, позивач послався на Тарифи банку та Витяг з Умов та Правил.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилалася, зокрема на те, що надані банком Умови та Правила не містять підпису позичальника, дати їх затвердження та відомостей, що саме в цій редакції вони діяли станом на час підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 05.07.2020 року.

Витягом з Умов та Правил, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, крім іншого, визначені: пільговий період користування коштами, комісія, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати комісії та неустойки (пені, штрафів) і саме у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки інформація в ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано при розгляді цієї справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (20 грудня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 жовтня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Окрім того, суд звертає увагу, що кредит укладено 05.07.2010 року, строк дії картки становить 3 роки, також суд витребував розрахунок заборгованості з моменту укладання договору, щоб підтвердити утворення заборгованості та рух коштів по картці. Однак незважаючи на ухвали суду про витребування, позивач надав розрахунок заборгованості з 09.2014 року, встановити яким чином та коли з`явилась заборгованість в період з 08.2010 року по 08.2014 року неможливо.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Таким чином початок перебігу строку давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки.

Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Строк дії карткового рахунку закінчився в 2013 році.

Частинами 4, 5ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» належить відмовити

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 207, 257-259, 261, 266, 526,612, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.09.2020 року.

Суддя: