Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2056/19
Провадження № 2/382/236/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

03 березня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині Київської області справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

ВСТАНОВИВ

Позивачка в особі представника звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, в котрому зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Панфильською сільською радою Яготинського району Київської області № 331 від 16.10.2019 року у даному будинку, окрім неї зареєстрований та проживає: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 її син, зареєстровані та не проживають: відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 її невістка, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 її онука, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 її син, та її онуки: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Не дивлячись на те, що відповідачка на даний час зареєстрована за вищевказаною адресою, фактично в даному будинку понад 9 років не проживає та не з`являється, своїх речей в ньому не залишила, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов №50 від 16 жовтня 2019 року. Рахунки за комунальні послуги Позивач сплачує особисто, що підтверджується квитанціями про сплату за електроенергію, водопостачання та газопостачання. Більше того місце знаходження відповідачки невідоме. Вважає, що відповідачка яка не проживає за адресою АДРЕСА_1 втратила право на користування житловим будинком, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачка не проживає, виникає проблема зі сплатою комунальних послуг, оформленням та нарахуванням субсидії, чим об`єктивно порушуються її права як власника майна, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направила, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є сусідами позивачки показала, що ОСОБА_3 є невісткою позивачки, але в будинку АДРЕСА_1 не проживає близько 10 років, будинком не цікавиться, коштів не недає, комунальні послуги не сплачує, речі всі свої забрала та з дитиною залишила місце проживання.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки та покази свідків, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні з копії паспорта (а.с. 6-8), копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9), копії договору купівлі-продажу (а.с.10), квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.11-16), довідки про скалд сім`ї (а.с.17), акта обстеження від 16.10.2019 року (а.с. 18), видно, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 ні на праві власності. В даному будинку з 25.10.2008 року зареєстрована відповідачка по справі ОСОБА_3 ,яка близько 9 років тому, приблизно у 2010 році, зібравши всі свої речі, залишила місце реєстрації (а.с.19), в даному будинку її особистих речей немає, вона не цікавиться будинком та не сплачує комунальні послуги.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідакач не цікавиться даним будинком, не сплачує комунальні платежі, виїхала з даного будинку, суд вважає, що вимоги позову підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 280-283, 279, 141, 354 ЦПК України, ст. ст. 319, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою в відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 18 березня 2020 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.