Справа № 428/3959/20
Провадження № 2/428/1682/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Погребної Л.М.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою адвоката Гребенара Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, в якому позивач згідно уточнених позовних вимог просив суд:

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу в порядку спадкування за законом після смерті її діда - ОСОБА_4 , неотримані за життя щомісячні страхові виплати за період з 01 липня 2014 року по 23 лютого 2019 року в розмірі 67148,05 грн з урахуванням коефіцієнтів перерахування сум щомісячних страхових виплат з 1 березня.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вважає, що є спадкоємцем за законом після смерті свого діда ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.2019. Однак, спадковим майном, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом є тільки недоотримана за життя пенсія ОСОБА_4 .

Щодо недоотриманих страхових виплат від Фонду соціального страхування ОСОБА_4 за його життя, відповідачем повідомлено, що спадкодавець перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Краснодон Луганської області. Як внутрішньо переміщена особа до робочих органів Фонду соціального страхування України за продовженням страхових виплат не звертався, а тому відсутні правові підстави для нарахування йому страхових виплат за період з 01.12.2014 по день його смерті. Щодо виплати потерпілому суми страхових виплат за період липень-листопад 2014 року відповідачем зазначено, що страхові виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, проводяться за весь минулий час, але не більше як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними.

Представником відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до суду надано відзив на позов, згідно з яким відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне.

Щомісячні страхові виплати могли бути виплачені ОСОБА_4 лише на підставі його заяви до робочого органу Фонду за фактичним місцем його проживання (перебування). Натомість ОСОБА_4 з моменту припинення виплат страхових коштів (липень 2014 року) до моменту смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не звертався з відповідною заявою до робочих органів Фонду, що знаходяться на території підконтрольній владі України, будь-якої інформації не запитував, доказів переміщення з окупованої території не надавав.

У зв`язку з наведеним, щомісячні страхові виплати потерпілому за період з 01.12.2014 по 23.02.2019 не нараховувались. Відтак, заборгованість Управління Фонду перед потерпілим ОСОБА_4 відсутня.

Крім того відповідач зазначив, що ОСОБА_4 за життя не скористався можливістю реалізації своїх прав щодо отримання страхових коштів за період з 01.07.2014 по 01.11.2014, оскільки з заявою та відповідними документами до інших робочих органів виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання, як переміщена особа не звертався.

Оскільки ОСОБА_4 не були нараховані щомісячні страхові виплати, оскільки він не звертався до робочих органів Фонду на території підконтрольній українській владі, спадкоємець ОСОБА_3 також не має права на отримання страхових коштів, оскільки ці кошти не входять до складу спадщини.

На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

11 серпня 2020 року від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено наступне.

За життя втрата професійної працездатності ОСОБА_4 була встановлена безстроково, тому і право на отримання страхових виплат не було обмежено у часі. Як визнає відповідач щомісячні страхові виплати ОСОБА_4 були припинені з 01.12.2014, однак будь-яких постанов про припинення виплат, ані відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодон Луганської області, ані Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо потерпілого не приймались. Отже, на думку представника позивача, законних підстав для припинення щомісячних страхових виплат у відповідача не було.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позові та у відповіді на відзив.

Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є уродженкою міста Луганськ, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21.09.1959, ОСОБА_3 (російською мовою) народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Ворошиловград (м.Луганськ), актовий запис № 93. Батьком якої вказаний ОСОБА_5 , а матір`ю ОСОБА_6 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 (російською), народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у селищі Краснодон, Краснодонського району, Луганської області. Батьком якого вказаний - ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_7 .

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 20.06.2019 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Сорокине Луганської області, актовий запис 124.

Згідно з відповіддю Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області № 5859/02-3 від 05.12.2019, заборгованість по страховим виплатам перед потерпілим ОСОБА_4 відсутня.

Також згідно з листом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області №У-13/02-3 від 28.01.2020, сума страхових виплат за період з 01.12.2014 по 23.02.2019 не була нарахована на момент смерті потерпілого, оскільки в розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України спадкодавцю не належала, а тому не може передаватись членам сім`ї чи входити до складу спадщини. Щодо виплати потерпілому суми страхових виплат за липень листопад 2014 року, зазначено, що призначені, але не одержані виплати потерпілим або особою, яка має право на отримання виплат, проводяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права на отримання спадкового майна після смерті її батька. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, є конституційним правом громадянина України.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначав відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1105-ХІV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 Закону № 1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).

Відповідно до статті 27 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 16/98-ВР) виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено, якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; в інших випадках, передбачених законами.

Відповідно до статті 38 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості.

За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) КМУ визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706- VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

01 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України (далі - КМУ) прийняв постанову № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою (у редакції постанови КМУ від 08 липня 2015 року № 471) установлено: особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення АТО або зони надзвичайної ситуації, мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів. Матеріальне забезпечення виплачується застрахованим особам в установленому порядку через банки.

Крім того, 05 листопада 2014 року КМУ прийнято постанову № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановами КМУ від 12 грудня 2014 року № 715, від 12 серпня 2015 року № 615, від 26 серпня 2015 року № 636, від 30 вересня 2015 року № 788) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509.

07 листопада 2014 року КМУ прийняв постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок).

Відповідно до пункту 3 постанови КМУ від 07 листопада 2014 року № 595 (зі змінами внесеними згідно з постановами КМУ від 11 березня 2015 року № 109, від 08 квітня 2015 року № 239) міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мали забезпечити до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що в разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Також за пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ від 08 квітня 2015 року № 239, від 26 серпня 2015 року № 636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

11 грудня 2014 року правління Фонду на виконання постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 531 прийняло постанову № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції». Як зазначено в преамбулі цієї постанови, вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.

Як зазначено в пункті 1 цього Порядку, він поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV за фактичним місцем проживання (перебування) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, відповідно до Закону № 1706-VII.

Ураховуючи викладене, постанови КМУ № 531, 637 та 595, а також постанова Правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20 не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселялися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти регулюють особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам, тобто особам, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції. Крім того, такі підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц.

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає можливість суду дійти висновку про те, що суми страхових виплат, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень, а норми закону, які регулюють виплату страхових виплат не більше ніж за три роки до дня звернення, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлої особи тих сум, які перейшли у спадщину.

З огляду на викладене вище, оскільки страхові виплати успадковуються на загальних підставах, а не отримання ОСОБА_4 за життя нарахованих страхових виплат за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року не є підставами для відмови у виплаті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом цих страхових виплат, а також не є підставами для не нарахування та виплати страхових виплат за період з 01.07.2014 до 23.02.2019 з урахуванням коригуючого коефіцієнту, суд доходить висновку про те, що заявлені позовні вимоги в частині виплати за вказаний період недоотриманих сум страхових виплат, підлягають задоволенню.

Разом з тим суд вважає за необхідне, зобов`язати відповідача виплатити позивачу не отримані ОСОБА_4 за життя страхові виплати за спірний період, без визначення конкретної суми, що підлягає виплаті, оскільки жодних доказів щодо загального розміру заборгованості з страхових виплат за спірний період до суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що обчислення розміру страхових виплат є виключною компетенцією відповідача, та в даному випадку суд перевіряє лише законність його дій щодо відмови у виплаті позивачу, як спадкоємцю, недоотриманих її дідом ОСОБА_4 страхових виплат.

Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що зобов`язання відповідача виплатити позивачу не отримані ОСОБА_4 за життя страхові виплати за спірний період, без визначення конкретної суми, є належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, та жодним чином не обмежує її право на отримання належних їй на праві спадщини страхових виплат в повному їх розмірі.

Отже, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 03.03.2020 про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог, оскільки частина позовних вимог, в якій позивачу відмовлено, жодним чином не впливає на розмір задоволених вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Гребенара Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її діда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , не отримані ним за життя страхові виплати за період 01 липня 2014 року по 23 лютого 2019 року з урахуванням коригуючого коефіцієнту.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 ;

- відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, місцезнаходження: 93411, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Космонавтів, будинок 16, .

Суддя Т. В. Шубочкіна