Справа № 372/2945/19
Провадження № 2-289/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 березня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

19.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20.07.2011 року він дав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 48000 грн., що в доларах США становить 6020 доларів США, за письмовою розпискою відповідач зобов`язувався повернути кошти до 01.04.2013 року, однак свого зобов`язання відповідач не виконав і гроші позивачу не повернув, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 152366,20 грн., а також судові витрати.

Ухвалою судді від 17.09.2019 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

11.11.2019 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позику позивачу повернуто повністю до 01.04.2013 року, але розписку відповідач не забрав, так як у сторін були довірительні відносини, також вказав, що перебіг строку позовної давності для вимоги про захист свого цивільного права у позивача розпочався 02.04.2013 року та закінчився 02.04.2016 року, в звя`зку з чим подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позові, та просив про їх задоволення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить застосувати строки позовної давності до позовної заяви.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку, проти чого не заперечував позивач.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Згідно з розпискою від 20 липня 2011 року, поданої позивачем разом з позовною заявою, ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 48000 грн. (сорок вісім тисяч гривень), що в доларах США становить 6020 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 01 квітня 2013 року. (а.с.9)

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з викладеного, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом ч.1 та ч.2 ст. 207 і ч.2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

З урахуванням викладеного, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Судом встановлено, що відповідачем визнано факт написання ним вказаної боргової розписки, про що ним зазначено у письмових заявах по суті справи.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Суд вважає, що заперечення відповідача ОСОБА_2 щодо повного розрахунку ним за договором позики не підтверджено будь-яким належним чи допустимим доказом. На думку суду, судове рішення не може ґрунтуватись на письмових поясненнях щодо виконання чи невиконання сторонами договору своїх зобов`язань, які виникли на підставі договору, укладеного у письмовій формі і з цих підстав визнає письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 щодо повернення суми позики недопустимим доказом в даній справі. Розписки про повернення боргу відповідачем суду не представлено.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що надана позивачем розписка підтверджує укладення між сторонами договору позики, за яким позикодавцем є ОСОБА_1 , а позичальником - ОСОБА_2 , містить умови отримання позичальником у борг грошових коштів у розмірі 48000 грн. (сорок вісім тисяч гривень), що в доларах США становить 6020 доларів США та зобов`язання з їх повернення до 01 квітня 2013 року, які відповідач не виконав. З цих підстав суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача суми боргу в межах заявлених позовних вимог.

Разом з тим, відповідач в поданих до суду письмових заявах заявляє про застосування наслідків спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим просить ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з вимогами ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

У ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним, згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про сплив позовної давності, суд дійшов висновку, що договір позики, укладений між сторонами є строковим, і цей строк обмежується датою 01 квітня 2013 року. У вказаний строк грошові кошти не повернуті. З позовом до суду позивач звернувся лише 19 серпня 2019 року.

З цих підстав, суд вважає, що на момент пред`явлення позову, позивачем ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення суми боргу.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом з пропуском позовної давності, про застосування якого відповідачем подано письмову заяву, що згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, у зв`язку із спливом позовної давності та зазначає, що причини поважності пропуску визначеного законом строку звернення до суду з позовом належними та допустимими доказами позивачем не доведені.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 251-253, 258, 261, 264, 267, 525, 526, 543, 549, 624, 625, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В.Кравченко