Справа №: 653/3027/20
Провадження № 2-з/653/16/20
У Х В А Л А

іменем України

30 вересня 2020 року

Суддя Генічеський районний суд Херсонської області Делалова О.М., розглянувши матеріали по заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову ( до пред`явлення позову),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд:

- накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :21:027:0013, площею 0,1500 га ( реєстраційний номер об`єкта нерухомості 221), яка належить ОСОБА_2 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін відносно цієї земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;

- накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомості 221), який належить ОСОБА_2 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін відносно цього будинку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Враховуючи обставини, що викладені в заяві про забезпечення позову, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.

Оскільки розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, судом встановлено наступне:

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з вимогами, передбаченими п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9, передбачає, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявник не надав і не зазначив жодного доказу на підтвердження того факту, що оспорюване майно дійсно являється спільною сумісною власністю. Як вбачається з доданих документів шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано у 2013 році. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_3 на оспорюваний житловий будинок зареєстровано 13.12.2019 року, тобто через п`ять років після розірвання шлюбу з позивачем. Відомості про арешт, заборону відчуження, щодо судових спорів чи інформація що вказане майно може бути спільною сумісною власності відсутні. Також, згідно наданої інформації оспорювана земельна ділянка належить ОСОБА_3 з 2007 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Будь-яких даних в оспорювання цієї інформації заявник не зазначив. Спірні земельна ділянка та будинок були відчужені колишньою дружиною заявника 20.08.2020р. на користь ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявником зазначено можливість подальшого відчуження спірного нерухомого майна, яке заявник вважає спільною сумісною власністю. При цьому доказів на підтвердження даних обставин заявником не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову заявником не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова