Справа № 178/452/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2020 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.,

секретаря: Кирсань Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 20 листопада 1999 року уклала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 . Під час шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу придбали квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1 . У грудні 2010 року шлюб між нею та позивачем розірвано. Вищевказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому просить поділити спільне майно подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .

Відповідач про день слухання справи сповіщений, позовні вимоги не визнає.

Перевіривши матеріали та оцінивши докази по справі суд встановив, що 20 листопада 1999 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу вони придбали квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1 за спільні кошти, де постійно проживали. У відповідності до ст.355 ЦК України, ст.ст.60,61 СК України суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2 є спільною власністю подружжя ОСОБА_3 , частки яких у цій власності є рівними. У 2015 році шлюб сторін розірваний і позивачка, у відповідності до ст.ст.68-70 СК України має право вимагати визнання права власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюб ним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Ч.1 ст.369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно статті 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи встановлені судом обставині, діючі норми законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 жовтня 2020 року.

Суддя: В. В. Берелет

р