РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Мохова Є.І.,

за участю секретаря судового засідання Бридні О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Волноваха у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лебединської сільської ради про визнання права власності

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з 05.02.1982 року по 20.12.1995 року працював у колгоспі „Родіна" Лебединської сільради Новоазовського району Донецької області. При виході з членів колгоспу правлінням колгоспу в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі в грудні 1995 року йому був переданий ангар по АДРЕСА_1 , яким він з того часу користується. Документи прийому-передачі ангару були оформлені в бухгалтерії колгоспу, право власності не реєструвалося. В подальшому колгосп був ліквідований та в зв`язку з проведенням АТО в 2014 році с.Лебединське було підпорядковане Волноваському району. Вважає, що законно та добросовісно заволодів зазначеним ангаром і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом більше десяти років, тому набув право власності на нього за набувальною давністю.

В судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу у його відсутності, про що зазначив у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав.

Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 05.02.1982 року по 20.12.1995 року працював у колгоспі „Родіна" Лебединської сільради Новоазовського району Донецької області. При виході з членів колгоспу правлінням колгоспу в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі йому в грудні 1995 року був переданий ангар площею 429,2 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 , яким він з того часу користується. Документи прийому-передачі ангару були оформлені в бухгалтерії колгоспу, право власності не реєструвалося. В подальшому колгосп був ліквідований та в зв`язку з проведенням АТО в 2014 році с.Лебединське було підпорядковане Волноваському району.

Таким чином, відповідач законно та добросовісно заволодів зазначеним ангаром і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом більше десяти років, тому набув право власності на нього за набувальною давністю з наступних правових підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на гараж.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 3443 ЦК України, ст.ст.10,12,13,76-81, 141, 258-259,263-265,354,355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лебединської сільської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ангар площею 429,2 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: Є.І.Мохов