Дата документу 20.03.2020 Справа № 554/9619/19
Провадження № 2/554/302/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання - Кучеренко В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Федчун Н.А., Свириденко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності працівника, зміну запису про дату звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд зобов`язати відповідача сплатити їй компенсацію за період хвороби та переписати відповідно до КЗпП України дату звільнення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначено, що вона з 15.04.2019 р. по 14.06.2019 р. працювала в Комунальному закладі «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» та була звільнена наказом від 05.06.2019 року за власним бажанням з 14.06.2019 року. Перед звільненням захворіла, у зв`язку із чим перебувала на лікарняному з 05.06.2019 р. по 15.06.2019 р., а перед хворобою подавала роботодавцю заяву про надання їй додаткової відпустки у 10 календарних днів, як одинокій матері. Виплату компенсації їй за період непрацездатності роботодавцем не було здійснено та звільнено з 14.06.2019 року, коли вона перебувала на лікарняному, а тому прохала змінити дату звільнення. Позивач вважає, що роботодавцем було порушено її трудові права, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.

15.11.2019 року, в межах строку, встановленого судом, від представника відповідача Комунального закладу «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» (надалі - КЗ «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області»), надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній прохав відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з комунальним закладом не з 15.04.2019 року, а з 16.04.2019 р. по 14.06.2019 р. оскільки наказом від 15.04.2019 року прийнята на посаду прибиральниці ІІ розряду на підставі строкового трудового договору з 16.04.2019 р. по 31.07.2019 рік. У подальшому, 05.06.2019 року ОСОБА_1 надала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 06.06.2019 р. по 14.06.2019 р., яка була погоджена директором комунального закладу та оформлена відповідним наказом від 05.06.2019 р. Також, 05.06.2019 року ОСОБА_1 надала заяву про звільнення її за власним бажанням за сімейними обставинами із зазначенням дати звільнення - 14.06.2019 року. На підставі вказаної заяви директором комунального закладу 05.06.2019 року був виданий наказ № 71-к про звільнення ОСОБА_1 з 14.06.2019 року на підставі ст. 39 КЗпП України у зв`язку із перериванням строкового трудового договору за власним бажанням працівника з підстави, передбаченої п. 1 ст. 38 КЗпП України. Вже після звільнення, а саме 08.07.2019 року громадянином ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 було надано до гімназії листок непрацездатності останньої серії АДЦ № 202612 з 05.06.2019 по 15.06.2019 р. Про факт перебування на лікарняному ОСОБА_1 не було повідомлено роботодавця раніше. Питання про здійснення ОСОБА_1 виплати за час тимчасової непрацездатності було розглянуте спеціально створеною у гімназії комісією та за результатом розгляду було здійснено виплату за 1 календарний день - 05.06.2019 р., а з 06.06.2019 року по 14.06.2019 р. (9 календарних днів) було відмовлено у здійснені виплати на підставі п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 у цей період тимчасової непрацездатності у відпустці без збереження заробітної плати (з 06.06.19 по 14.06.2019). Разом із тим, за ініціативою ОСОБА_1 Управлінням держпраці у Полтавській області 08.08.2019 року було здійснено інспекційне відвідування КЗ «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» з питань дотримання трудового законодавства при звільненні останньої, за результатом якого порушень саме в частині щодо звільнення, а також здійснення ОСОБА_1 виплати допомоги за період тимчасової непрацездатності, не виявлено.

Інших заяв по суті справи від учасників справи, відповідно до ст. 174 ЦКП України, до суду не надходило.

У судовому засіданні 12.03.2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала суд позов задовольнити.

Представники відповідача, Федчун Н .А. , Свириденко І . П., у судовому засіданні 12.03.2020 року прохали відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Наказом директора КЗ «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» від 15.04.2019 року № 30-к ОСОБА_1 на підставі заяви останньої від 15.04.2019 року призначена на посаду прибиральниці II розряду (1 ставка) за строковим трудовим договором з 16.04.2019 року по 31.07.2019 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а.с. 58-59).

Таким чином, трудові правовідносини між сторонами виникли з 16.04.2019 року на підставі строкового трудового договору.

Наказом від 05.06.2019 року № 69-к ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати прибиральниці на 9 календарних днів, а саме з 06.06.2019 р. по 14.06.2019 р. на підставі заяви ОСОБА_1 , у якій зазначено: «Прошу надати мені відпустку без збереження заробітної плати на 6 днів за сімейними обставинами з 06.06.2019 р. по 14.06.2019 р.» датованої 05.06.2019 р. (а.с. 60- 61).

Вищевказаний наказ роботодавця про прийняття ОСОБА_1 на роботу та наказ про надання останній відпустки без збереження заробітної плати не оскаржувались останньою у передбаченому законом порядку, та не є предметом оскарження у даній справі відповідно до позовних вимог, а тому є чинними.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вона 04.06.2019 року надавала роботодавцю заяву про надання їй додаткової відпустки, як матері одиначці (а.с. 7), не підтверджені належними доказами у справі. Вказана заява (а.с. 7) не містить відмітки роботодавця про її отримання (ані розписки/резолюції уповноваженої особи роботодавця, ані реєстраційного номеру/штемпелю вхідної кореспонденції юридичної особи-роботодавця), так само як і відсутні докази надіслання такої заяви на адресу коледжу поштовим або електронним відправленням.

Натомість, з документів, наданих стороною відповідача, вбачається, що наказом директора КЗ «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» від 05.06.2019 р. № 69-к ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на 9 календарних днів з 06.06.2019 р. по 14.06.2019 р.; підстава - заява гр. ОСОБА_1 на ім`я директора коледжу, у якій зазначено: «Прошу надати мені відпустку без збереження заробітної тати на 6 днів за сімейними обставинами з 06.06.2019р. по 14.06.2019р.», датована 05.06.2019 р., на якій міститься резолюція з підписом «До наказу».

Разом із тим, наказом директора КЗ «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» від 05.06.2019 р. № 71-к вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади прибиральниці II розряду з 14.06.2019 року у зв`язку з перериванням строкового трудового договору за власним бажанням працівника ст. 39 КЗпП України з поважних причин (п.1 ст. 38 КЗпП України); підстава - заява ОСОБА_1 на ім`я директора коледжу наступного: «Прошу звільнити з роботи за власним бажанням 14.06.2019 р. у зв`язку із сімейними побутовими обставинами», датована 05.06.2019 р., на якій міститься резолюція з підписом «До наказу».

Оригінал заяви ОСОБА_1 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, а також оригінал заяви ОСОБА_1 про звільнення з роботи за власним бажанням, та відповідні накази щодо цього було досліджено судом у судовому засіданні 23.01.2020 року. Їх власноручне написання не заперечувалось ОСОБА_1 у судовому засіданні, однак остання, без підтвердження відповідними належними, законними і достатніми доказами, посилалась на здійснення на неї з боку роботодавця тиску та примусу під час їх написання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, що передбачене ч. 6 ст. 81 ЦПК України, а тому суд виходить із законності та належності вищевказаних письмових доказів.

З огляду на вище викладене, надаючи оцінку доказам у справі, суд виходить з того, що ОСОБА_1 за власним бажанням прохала надати їй відпустку без збереження заробітної плати по 14.06.2019 р. та прохала звільнити її саме 14.06.2019 року, що було погоджене роботодавцем відповідними наказами.

Предметом розгляду у даній справі є зміна дати звільнення (підстава звільнення не оскаржується позивачем) та стягнення з роботодавця виплати за період тимчасової непрацездатності працівника.

Судом було встановлено, згідно з листком непрацездатності, виданим ОСОБА_1 серії АДЦ №202612, що остання у період з 05.06.2019 р. по 14.06.2019 р. перебувала на лікарняному.

Про перебування на лікарняному із наданням листка непрацездатності ОСОБА_1 повідомила роботодавця заявою від 08.07.2019 року, яку, що не заперечувалось сторонами, надано роботодавцю гр. ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (а.с. 64).

Наказом директора КЗ «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» від 30.12.2014 року створено постійно діючу Комісію із соціального страхування у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.

Згідно з протоколом засідання комісії із соціального страхування комунального закладу від 08.07.2019 р. №8 (а.с. 33, 55), у виплаті допомоги у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 було відмовлено за 9 календарних днів (з 06.06.19 по 14.06.2019) у зв`язку із перебуванням працівника у цей період у відпустці без збереження заробітної плати. Виплату допомоги здійснено ОСОБА_1 лише за 1 календарний день тимчасової непрацездатності останньої - 05.06.2019 р. - оскільки у цей день ОСОБА_1 не перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується розрахунком оплати (а.с. 54).

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріальною забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доход), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, у тому числі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Статтею 23 вказаного Закону визначено підстави відмови у наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності. Пунктом 6 частини 2 даної статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності не надається за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням.

Як встановлено судом вище, між сторонами було укладено строковий трудовий договір, який було розірвано за ініціативою працівника достроково (відповідно до заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням (тобто звільнення у зв`язку з розірванням трудового договору за ініціативою працівника) із зазначенням конкретної дати звільнення - 14.06.2019 року.

ОСОБА_1 , як працівник, не відкликала власну заяву про звільнення.

Звільнення відбулось у зазначену нею дату, відповідно до наказу роботодавця, а саме 14.06.2019 року.

Останній день звільнення припав на дату перебування ОСОБА_1 на лікарняному та, одночасно, у відпустці без збереження заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності з ініціативи роботодавця (крім звільнення за нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд унаслідок тимчасової непрацездатності).

У ст. 39 КЗпП України, яка регулює порядок звільнення з ініціативи працівника, відсутня заборона на звільнення працівника у період його перебування на лікарняному.

З огляду на вищевказані норми права, працівник може бути звільнений за власним бажанням у період тимчасової непрацездатності, так само як і в останній день відпустки, у наданні якої наполягав працівник.

Додатково слід зазначити, що порядок дотримання трудового законодавства під час перебування сторін у трудових правовідносинах був предметом перевірки Управлінням держпраці у Полтавській області за ініціативою ОСОБА_1 (а.с. 28-29), та безпосередньо порушень роботодавцем закону стосовно дати і підстав звільнення, а також факту часткової відмови у здійснені виплати працівнику допомоги у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності не було встановлено).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 39, 40 КЗпП України, ст. ст. 22-23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. ст. 1-5, 10, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Полтавська гімназія «Здоров`я» №14 Полтавської міської ради Полтавської області» про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності працівника, зміну запису про дату звільнення - відмовити у повному обсязі.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 20.03.2020 року.

Суддя М.О. Материнко