Справа № 127/1317/20
Провадження № 2/127/187/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини.

Позов мотивований тим, що 28.04.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 638.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом останніх декількох років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом з матір`ю позивачем по справі.

Відповідач після розірвання шлюбу постійно прагнув побачень з дитиною, проте під час цих побачень влаштовував сварки. Нещодавно відповідач повідомив позивача, що забере у неї дитину, що стало підставою її звернення до суду з цим позовом.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні спору просила врахувати, що спору між сторонами стосовно місця проживання дитини не має та ніколи не було, висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради підтримує.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в зв`язку з службовою зайнятістю, підтримала висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

28.04.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 638.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом останніх декількох років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом з матір`ю позивачем по справі.

Відповідач після розірвання шлюбу постійно прагнув побачень з дитиною, і під час зустрічей з нею пропонував сину за його бажанням певний час мешкати з ним.

Позивач дуже любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним. ОСОБА_1 має самостійні доходи та місце проживання, спиртними напоями вона не зловживає, за місцем роботи характеризується позитивно. Позивач постійно слідкує за здоров`ям та розвитком своєї дитини з моменту народження, має психологічний контакт із сином.

Суд дійшов до переконання про те, що проживання сина разом з матір`ю ОСОБА_1 відповідає інтересам дитини. Вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням та оздоровленням дитини, її соціальним та моральним розвитком. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень принципу статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю.

Враховуючи правовий висновок ВСУ у справі № 6-2445цс16, для розлучення дітей зі своєю матір`ю, суд має прийняти до уваги такі фактори:

- зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами,

- самостійний дохід;

- аморальна поведінка, що може зашкодити розвиткові дитини;

- психічний стан.

Позивач має постійне зареєстроване місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Вказане ще раз підтверджує про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Положеннями ч. 1 ст. 160 і ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що місцем проживання дитини, що досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, та вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27.09.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, отримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із ст.ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батька. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Положеннями ч. ч. 1,2 ст. 15 цього Закону визначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з висновком від 11.09.2020 р. №01-00-011-50410 орган опіки і піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування.

Суд, дослідивши письмові пояснення та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, про відсутність підстав вважати висновок органу опіки і піклування необґрунтованим.

Відповідно до п.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 6, 9 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року «Про права дитини» (ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року), ст.ст. 11, 12, 15 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 4,76-81,89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 у відшкодування витрат із сплати судового збору 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя