П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року місто Маріуполь

справа № 264/7493/18

провадження № 22-ц/804/2911/20

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Биліна Т.І., Попової С.А.,

секретар судового засідання Грішко С.В.

сторони:

позивачі - керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Крамчанінов Андрій Іванович, що діє в інтересах держави в особі Маріупольська міська рада Донецької області

відповідачі - державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевич Руслан Вікторович, ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Іванченко А.М. від 13 липня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2, який діє в інтересах Маріупольської міської ради Донецької області, звернувся до суду із позовом до державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Руслана Вікторовича та ОСОБА_1 , про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав в Державноиу реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що Маріупольською місцевою прокуратурою №2 на підставі ст. 131-1 Конституції України та ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» під час вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000069 від 30.07.2018 р. встановлено порушення інтересів держави, що виразилось в наступному.

12 липня 2018 року державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Лясевичем Р.В. прийнято рішення №42022499 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю А-1 площею 16,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкту нерухомості присвоєно реєстраційний номер 123. Підставою для державної реєстрації права власності на новостворене майно стала заява ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 липня 2018 року, та документи, подані останнім для державної реєстрації, а саме: Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 05 листопада 2012 року № ДЦ 0, копія рішення колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13 жовтня 2012 року № 346/51-1 «Про надання нової поштової адреси об`єкту нерухомості».

Водночас, в ході розслідування кримінального провадження отримано інформацію з Маріупольської міської ради, відповідно до якої в документах фонду Кальміуської (Іллічівської) районної адміністрації Маріупольської міської ради значиться лише протокол засідання колегії № 15 від 24 жовтня 2012 року. Відповідно до переліку рішень, прийнятих колегією районної адміністрації, які додаються до цього протоколу, питання щодо надання поштової адреси відносно нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , до порядку денного не входило і не вирішувалося.

Таким чином, додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Іллічівської районної адміністрації від 13 жовтня 2012 року № 346/51-1 не приймалось.

В ході розслідування здійснено запит до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області. Згідно наданої інформації в Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, дані щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 0 від 05 листопада 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Крім того, в ході розслідування на запит прокурора отримано інформацію з виконкому Маріупольської міської ради про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не виділялась та не надавалась у користування.

В ході розслідування кримінального провадження 02 жовтня 2018 року проведено огляд місцевості, розташованої по АДРЕСА_2 та встановлено, що за вказаною адресою знаходиться багатоповерховий житловий будинок. При обстеженні території біля житлового будинку АДРЕСА_2 не виявлено об`єктів, що належать ОСОБА_1 . Водночас, з відповіді Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області вбачається, що згідно з даними Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, інформація про реєстрацію декларацій про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 0 від 05 листопада 2012 року будівництво нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

В порушення вимог чинного законодавства державним реєстратором проведена реєстрація декларації про готовність об`єкта - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації ДЦ 0 від 05 листопада 2012 року, інформація про яку відсутня у наведеному реєстрі. Враховуючи, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація про реєстрацію декларації та готовність об`єкта-нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 до експлуатації ДЦ 0 від 05 листопада 2012 року, тобто відомості, що містяться у цій декларації не відповідають дійсності, а також те, що реєстратором не перевірено достовірність відомостей, вказаних у декларації, дії останнього є протиправними.

Таким чином, державним реєстратором при внесенні запису до Державного реєстру речових прав та прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123, за ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2, 3 ч. З ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, відповідачами по справі порушені і інші вимоги законодавчих актів при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 не виділялась та не надавалась у користування.

Враховуючи, що ОСОБА_1 подано документи для реєстрації права власності на нерухоме майно, під яке не було виділено земельну ділянку, позивач вважає, що таке майно не могло бути зареєстровано, оскільки вважається самочинним будівництвом.

Як встановлено в ході перевірки додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Іллічівської районної адміністрації від 13 жовтня 2012 року № 346/51-1 про присвоєння адреси не приймалось.

Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що ОСОБА_1 при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що слід розцінювати як відсутність належних документів, у останнього не виникло право власності на нерухоме майно, а тому рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.

Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області Лясевича Р.В. від 12 липня 2018 року № 42022499, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, площею 16,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 16,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецькоъ області від 13 липня 2020 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасувано рішення державного реєстратора Військово- цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області Лясевича Р.В. від 12 липня 2018 року № 42022499, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, площею 16,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123.

Скасувано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 16,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123.

Стягнуто з державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Руслана Вікторовича та ОСОБА_1 на користь прокуратури Донецької області судовий збір по 2 643 гривень з кожного.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 звернувшись до суду з позовом діяв в інтересах держави для вжиття заходів на відновлення порушеного встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями громади.

Під час проведення реєстрації права власності ОСОБА_1 подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що розцінено судом, як відсутність належних документів, що посвідчують право власності відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне засосування судом норм матеріалього права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої істанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Саме посилання в позовній заяві, що Маріупольська міська рада не здійснює свої повноваження, є недостатнім доводом для відкриття провадження у справі. Прокурором не надано жодних доказів не здійснення захисту чи здійснення захисту неналежним чином відповідним ограном, а саме Маріупольською міською радою.

Крім того, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки основною вимогою у спорі є скасування реєстрації, інші вимоги є похідними, тож спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що матірали справи не містять доказів скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05 листопада 2012 року №ДЦ 0, вона є чинною підставою виникнення у нього право власності на нерухоме майно.

На теперішній час в провадженні Дзержинського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, щодо Державного реєстратора Лясевича Р.В., розгляд справи не закінчено, вирок у справі не постановлено, а тому висновок суду першої інстанції про противоправність дій реєстратора та незаконність державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 є передчасним.

Аргументи інших учасників справи

08 вересня 2020 року на адреса апеляційного суду надійшов відзив Маріупольської міської ради на апеляційну скаргу, в якому заявник зазначає, що предаставництво прокурора в межах справи, що розглядається, передбачено законом та узгоджується з правовими висновками, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду №903/129/18 від 15 жовтня 2019 року та прктикою ЄСПЧ.

Крім того, щодо юрисдикційних питань, які ставить відповідач, Маріпольська міська рада посилається на практику Великої Палати Верховного Суду у справі №817/985/17. Верховний Суд неодноразово доходив висновку, що спір про скасування дій та рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоче майно є приватно правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішенний за правилами цивільного або господарського судочинства.

Щодо відсутності в матеріалах справи доказів скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05 листопада 2012 року №ДЦ 0, Маріупольска міська рада зазначає, що в позовній заяві відображено факт відсутності у Єдиному реєстрі дозвільних документів декларації про початок будівельних робіт та про готовність об`єкту до експлуатації.

Маріупольська міська рада як власник земельної ділянки позбавлена права вільно розпоряджатися своїм майном. ОСОБА_1 самовільно встановлено торгівельний об`єкт, неправомірно отримано на нього правовстановлюючі документи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 12 липня 2018 року державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Лясевичем Р.В. прийнято рішення №42022499 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю А-1 площею 16,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130616188 від 12 липня 2018 року, об`єкту нерухомості, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно реєстраційний номер 123.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29039675 від 06 липня 2018 року, останній звернувся для державної реєстрації права власності на новостворене майно, до якої долучив документи, а саме:

- технічний паспорт серія та номер 564-18, видавник: ТОВ «Амор-Альянс» (технік з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 ),

- копія рішення колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13 жовтня 2012 року № 346/51-1 «Про надання нової поштової адреси об`єкту нерухомості»,

- Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 05 листопада 2012 року № ДЦ 0,

- копія рішення органу місцевого самоврядування серія та номер 112/1.

Відповідно до інформації начальника відділу комунального господарства та договірної роботи від 16 серпня 2018 року, в документах фонду Кальміуської (Іллічівської) районної адміністрації Маріупольської міської ради значиться лише протокол засідання колегії № 15 від 24 жовтня 2012 року.

Відповідно до переліку рішень, прийнятих колегією районної адміністрації, які додаються до цього протоколу, питання щодо надання поштової адреси відносно нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 до порядку денного не входило і не вирішувалося.

Згідно з повідомленням заступника міського голови - керуючого справами виконкому Маріупольської міської ради від 26 липня 2018 року, під час проведення перевірки правомірності розміщення торгівельних та інших нежитлових об`єктів на території м. Маріуполя виявлено, що за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нерухомі об`єкти, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , підстава - декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 05 листопада 2012 року № ДЦ 0, право власності зареєстровано 06 липня 2018 року державним реєстратором Лясевичем Р.В., Військово-цивільна адміністрація м.Торецьк.

В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та аналювання зазначених документів, відомості щодо декларацій про готовність об`єктів, зареєстрованих Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області на вищезазначені об`єкти відсутні. Декларація датована листопадом 2012 року, а реєстрація права власності проводилась у 2018 році. В декларації відсутній пункт щодо відомостей про підстави надання земельної ділянки. Декларація не зареєстрована в реєстрі Державної архітектурно-будівельної інспекції. При реєстрації права власності за ОСОБА_1 на зазначений нерухомий об`єкт до матеріалів додано рішення колегії Іллічівської райадміністрації від 13 жовтня 2012 року № 346/51-1, яке є підробним, оскільки зазначене рішення колегією районної адміністрації не приймалось.

З повідомлення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 24 жовтня 2018 року вбачається, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , не виділялась та не надавалась у користування. Питання щодо надання поштової адреси об`єкту нерухомості по АДРЕСА_3 (Кальміуською) райадміністрацією не розглядалось.

Засідання колегії Іллічівської районної адміністрації 13 жовтня 2012 року не відбувалось. У зв`язку із тим, що зазначеної адреси не існує, провести обстеження дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом нерухомості не виявляється можливим, про що надано відповідний акт обстеження земельної ділянки.

Згідно з актом обстеження від 02 жовтня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться багатоповерховий житловий будинок. Біля будинку не виявлено об`єктів, що належать ОСОБА_1 .

Згідно з наданою інформацією Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 19 жовтня 2018 року в Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, дані щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 0 від 05 листопада 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до технічного паспорту серія та номер 564-18, виданого 03 липня 2018 року ТОВ «Амор-Альянс» (технік з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 ) на ім`я замовника ОСОБА_1 , нежитлова будівля літ. А-1 площею 16,9 кв.м розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В ході перевірки встановлено, що додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Іллічівської районної адміністрації від 13 жовтня 2012 року № 346/51-1 про присвоєння адреси не приймалось.

Рух справи в апеляційній інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Биліна Т.І., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 20 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду від 26 серпня 2020 року справа призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст. 368, 369 ЦПК України апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Маріупольської міської ради Карацюба В.Л., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Приписами ст. 12 ЗК України, в редакції станом на 31 липня 2015 року, передбачено, що виключно до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 38 ЗК України, в редакції станом на 31 липня 2015 року, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст. 39 Земельного кодексу України).

Приписи статті 78 ЗК України регламентують, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

За змістом ст. 80 ЗК України до суб`єктів права власності на землю відносяться територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (ст. 83 ЗК України).

Частина 4 статті 83 ЗК України, в редакції станом на 31 липня 2015 року, регламентує заборону на передачу у приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знаходження та утилізації відходів тощо).

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентований ст. 123 ЗК України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: укладення угод з порушенням земельного законодавства; самовільне зайняття земельних ділянок; псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами; розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об`єктів, що негативно впливають на стан земель; невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням; порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання обов`язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням; знищення межових знаків; приховування від обліку і реєстрації та перекручення даних про стан земель, розміри та кількість земельних ділянок; непроведення рекультивації порушених земель; знищення або пошкодження протиерозійних і гідротехнічних споруд, захисних насаджень; невиконання умов знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту; відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою; використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без затверджених у випадках, визначених законом, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; ухилення від державної реєстрації земельних ділянок та подання недостовірної інформації щодо них; порушення строків розгляду заяв щодо відведення земельних ділянок; порушення строку видачі державного акта на право власності на земельну ділянку (ч. 1 ст. 211 ЗК України).

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, регламентуються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1952-IV( в редакції станом на 31 липня 2015 року) цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

Частиною 7 статті 3 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п`ятої цієї статті.

За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно

Відповідно до ст. 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до положень Цивільного Кодексу України нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудовано або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, особа може набути право власності на нерухоме майно виключно у разі наявності на певному речовому праві земельної ділянки, виділеної для мети будівництва.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно з абз. 2 п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 не виділялалсь та не надавалась у користування.

Відповідно до п. 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна в обов`язковому порядку подається документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

В судовому засіданні встановлено, що додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Іллічівської районної адміністрації від 13.10.2012 року № 346/51-1 про присвоєння адреси не приймалось.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Суд першої інстанції, врахувавши вимоги законодавства та встановлені обставини, що ОСОБА_1 при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, правильно дійшов висновку про відсутність належних документів, тобто у останнього відсутнє право власності на нерухоме майно, та обгрунтовано прийняв рішення про скасування державної реєстраторації.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

З урахуванням викладеного, висновок суду про необхідність скасування запису про проведення державним реєстратором дій щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 16,9 кв.м відповідає вимогам закону та встановленим у справі обставинам.

Доводи апеляційнї скарги щодо повноважень прокурора на звернення до суду в інтересах Маріупольської міської ради та юрисдикційності спору, апеляційний суд визнає необгрунтованими і такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 05 листопада 2012 року висновків суду не спростовує, оскільки суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами, відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну правову оцінку, правильно застосував матеріальний закон та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обгрунтованих та правильних висновків суду.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді Т.І. Биліна

С.А. Попова.