Постанова

Іменем України

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 756/5050/15-ц

провадження № 61-21682св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року у складі судді Белоконної І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І.,

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовані тим, що 23 серпня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 40.29-48/387, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 606 000 грн зі сплатою 13,25 % річних строком до 22 серпня 2032 року.

Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання, внаслідок чого станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 940 960,66 грн, з яких: 557 500,65 грн - заборгованість за кредитом; 261 823,98 грн - заборгованість за відсотками; 9 841,13 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092,43 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193,16 грн - інфляційні втрати за кредитом; 52 509,31 грн - інфляційні втрати за відсотками.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року в сумі 940 960,66 грн, з яких: 557 500,65 грн - заборгованість за кредитом; 261 823,98 грн - заборгованість за відсотками; 9 841,13 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092,43 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193,16 грн -інфляційні втрати за кредитом; 52 509,31 грн -інфляційні втрати за відсотками.

Судове рішення мотивоване тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 40.29-48/387 станом на 27 березня 2015 року у позичальника утворилась заборгованість у сумі 940 960,66 грн, яка підлягає стягненню на користь банку.

При цьому суд першої інстанції вказав, що відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим суд здійснив заочний розгляд справи.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк».

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк не надав належні докази щодо розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, а також дати припинення виконання зобов`язання.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 не отримувала судові повістки суду першої інстанції за адресою, яку зазначив банк у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ), і де за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у місті Києві вона не зареєстрована.

Апеляційним судом також були встановлені обставини, які свідчать, що позов пред`явлений зі спливом позовної давності, зокрема, строк виконання основного зобов`язання було змінено на 14 жовтня 2009 року, тому саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак позов поданий лише 17 квітня 2015 року.

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд, розглядаючи питання пропуску позовної давності, не надав належну оцінку доказам, які підтверджують наявність кредитної заборгованості відповідача.

Крім того, апеляційний суд передчасно врахував заяву позичальника про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки не перевірив, чи була відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 40.29-48/387 у розмірі 940 960, 66 грн, із яких: заборгованість за кредитом у розмірі 557 500,65 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 261 823,98 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9 841,13 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 49 092,43 грн, інфляційні втрати за кредитом у розмірі 10 193,16 грн, інфляційні втрати за відсотками у розмірі 52 509,31 грн.

Суд апеляційної інстанції, урахувавши наданий представником банку розрахунок та виписку про рух коштів, стягнув заборгованість з відповідача у вищевказаному розмірі. При цьому суд відхилив клопотання ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки остання була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, проте не скористалася правом заявити таке клопотання.

Короткий зміст касаційної скарги

У грудні 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій її представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк».

Представник ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не повідомив її про розгляд справи, внаслідок чого вона була позбавлена можливості брати безпосередню участь у засіданнях, заявляти клопотання, у тому числі й про застосування наслідків спливу позовної давності.

Не зважаючи на те, що вона не була належним чином повідомлена про судовий розгляд у районному суді, апеляційний суд безпідставно не врахував її заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Крім того, апеляційний суд ухвалив рішення про стягнення з неї боргу на підставі неналежних доказів.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження у складі колегії суддів із п`яти суддів.

Обставини справи

Суди встановили, що 23 серпня 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 40.29-48/387, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 606 000 грн зі сплатою 13,25 % річних строком до 22 серпня 2032 року.

До позовної заяви представник позивача приєднав розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 вересня 2011 року № 013ВІ1, за яким заборгованість відповідача зазначена в сумі 157 148,59 грн.

При розгляді справи в апеляційному суді банк надав суду виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та розрахунок заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 40.29-48/387, згідно з яким розмір заборгованості станом на 27 березня 2015 року становить 940 960,66 грн, із яких: заборгованість за кредитом у розмірі 557 500,65 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 261 823,98 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9 841,13 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 49 092,43 грн, інфляційні втрати за кредитом у розмірі 10 193,16 грн, інфляційні втрати за відсотками у розмірі 52 509,31 грн.

При апеляційному перегляді справи представник ОСОБА_1 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що «створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, так як повістка на 15 жовтня 2015 року повернулась із довідкою «за зазначеною адресою не проживає» (т. 1 а. с. 48, 49).

Відповідно до частини дев`ятої статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання і оголошення у пресі, а саме в газеті «Урядовий кур`єр» (т. 1 а. с. 52), оскільки такий порядок повідомлення розрахований на відповідача зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме.

Натомість в матеріалах справи (копіях паспорта ОСОБА_1 , повідомлення банку про наявність непогашеного боргу від 16 січня 2014 року та кредитного договору від 23 серпня 2007 року, приєднаних до позову, а також копіях довіреності на ім`я представників відповідача та апеляційній скарзі (т. 1 а. с. 20-23, 97, 101)) міститься інформація про те, що відповідач має зареєстроване місце проживання на АДРЕСА_2 .

У січні 2018 року представник ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про пропуск позовної давності, не перевірив підстав для застосування чи незастосування позовної давності та зробив передчасний висновок про обґрунтованість позовних вимог банку.

Висновок за наслідками розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду - скасуванню з переданням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України (в редакції станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови постанова Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. І. Крат Н. О. Антоненко В. І. Журавель Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук