Справа № 212/2632/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2020 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Дехти Р.В., секретаря судового засідання Колісник К.Е. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг , в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
16 квітня 2020 року представник позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла зазначена вище позовна заява.
На підставі зазначеного представник позивача просить суд стягнути зазначену суму заборгованості з спадкоємців померлого ОСОБА_2 - відповідача у справі які на думку представника позивача фактично прийняли спадщину в порядку ч.3 статті 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця вони були зареєстровані та мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 , та у встановлений ст.1279 ЦК термін не заявили про відмову від спадщини. В позові йдеться про наміри досудового врегулювання спору які виявились безрезультатними.
Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання на 27 травня 2020 року.
Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року витребувано з Другої Криворізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи.
Ухвалою суду від 26 червня 2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 24 липня 2020 року, яке було відкладено на 24 вересня 2020 року.
Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причину неявки суду не повідомив.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак до суду не з`явились, у запропонований судом строк жоден із них відзиву на позовну заяву не надав. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 30 жовтня 2017 року (актовий запис про смерть №1648) .
06 листопада 2018 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулося до нотаріальної контори з претензією кредитора, у якій повідомив про заборгованість спадкодавця.
Відповідно ч.2 та 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Отримавши на виконання ухвали суду, копію спадкової справи №893/2018 року, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що його спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось про що зазначено у відповіді завідуючою другої криворізької нотаріальної контори Тімошиною О.В. на претензію ПАТ КБ «Приватбанк» (вих.№ 5992/02-14 від 21.11.2018) яка міститься в матеріалах спадкової справи. Надана спадкова справа № 893/2018 року містить в собі претензію кредитора (АТ КБ «ПРИВАТБАНК», інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, яка видана 06 листопада 2018 року , витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі та відповідь на претензію кредитора , про яку йдеться вище.). Отже, у спадковій справі № 893/2018 року, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня інформація про спадкову масу спадкодавця та про осіб, які звернулись із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї у встановленому законом порядку.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.( ст. 1217 ЦК України)
Відповідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). (ст. 1222 ЦК України)
Відповідно до ч.3ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно відомостей , що надані до матеріалів справи підтверджено те, що відповідач у справі була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , тобто вважаються такою, що постійно прожива разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і тому вважається такою, що прийняла спадщину та не заявили про відмову від неї.
Однак, оскільки відомостей про те, що відповідачі в установленому законом порядку дійсно прийняли спадщину позивачем не надано. Сам по собі факт реєстрації відповідачів за адресою реєстрації спадкодавця на момент його смерті не дозволяє суду прийти до беззаперечного висновку, що відповідачі дійсно є спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Згідно ч.1ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Доказів, з яких би вбачалась інформація про наявність будь-якого спадкового майна, яке після смерті спадкодавця ОСОБА_2 увійшло до спадкової маси, його вартості, часток кожного спадкоємця у спадковому майні представником позивача суду надано не було, із матеріалів спадкової справи, що витребувана судом не убачається.
Оскільки, статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд перевіряє наявність правових підстав для покладення на позичальника ОСОБА_2 обов`язку з повернення сум, заявлених позивачем до стягнення з його спадкоємців.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Разом з тим, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин, у 2016 році, до моменту звернення до суду із вказаним позовом у 2020 році, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 . Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати, що, при укладенні договору з ОСОБА_2 , ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави вважати, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя мав перед позивачем зобов`язання, які випливають із кредитного договору.
При цьому, слід зауважити, що, вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення заборгованості за фактично отриманими та використаними позичальником коштами, які у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті.
Разом з тим, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 18 січня 2016 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду жодного належного та допустимого доказу щодо видачі позичальнику кредитних коштів, що позбавило суд можливості здійснити перевірку правильності нарахування позивачем заборгованості за кредитним договором та взагалі наявність або ж відсутність такої заборгованості, адже матеріали справи не містять таких даних.
Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів належними та допустими доказами, що що спадкодавець ОСОБА_2 за життя мав перед позивачем зобов`язання, які випливають із кредитного договору та інформація про наявність будь-якого спадкового майна, яке після смерті спадкодавця ОСОБА_2 увійшло до спадкової маси, його вартості, часток кожного спадкоємця у спадковому майні представником позивача суду надано не було, із матеріалів спадкової справи, що витребувана судом не убачається.
Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_1 , мешкає за адресою : АДРЕСА_1
Повний текст рішення складено 01 жовтня 2020 року.
Суддя: Р. В. Дехта