печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г. розглянувши матеріали клопотання адвоката Малюка Олександра Михайловича в інтересах ОСОБА_1 про тимчасове вилучення доказів в порядку ст. 146 ЦПК України,-

ВСТАНОВИВ:

28.07.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшло дане клопотання, яке було передане судді Ільєвій Т.Г., 29.07.2020.

В обґрунтування даного клопотання адвокат зазначає, що у провадженні Вишгородського районного суду Київської області знаходиться справа №363/2982/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними.

Відповідно до ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2017 року було призначено у даній справі судово - почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21) та витребувати із матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за №0000177 від 28.07.2016 року, що знаходиться в провадженні старшого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві капітана поліції Кравченко С.В. (на час постановления ухвали від 16.02.2017 року), оригінал заяви від 02.03.2016 року про надання згоди ОСОБА_2 своїй дружині ОСОБА_1 подарувати нерухоме майно, набуте в шлюбі, спільній доньці ОСОБА_3 .

Проте, як зазначає адвокат, судово-почеркознавчу експертизу проведено не було, у зв`язку із тим, що Головне управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві відмовило в наданні документів для проведення експертизи, у зв`язку із проведенням досудового розслідування у провадженні №0000177 від 28.07.2016 року.

Окрім цього, у справі Шевченківського районного суду м. Києва №761/42161/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 про визнання заяви від 02.03.2016 року про надання згоди дружині ОСОБА_1 на відчуження спільно нажитого у шлюбі майна на користь спільної доньки ОСОБА_3 , ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2018 р. було призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Проте, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 12.09.2018 року не було виконано, у зв`язку із відмовою прокуратури Київської області надати документи, що містяться в матеріалах кримінального провадження №0000177 від 28.07.2016 року.

Таким чином, враховуючи неодноразові відмови органу досудового розслідування та прокуратури Київської області надати до акредитованих державою експертних установ документи, які необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи, подача та дослідження чи не найважливішого доказу у судових справах №363/2982/16-ц та №761/42161/17 - висновку експертів - лишається недосяжною метою для однієї із сторін вказаних справ, що є суттєвим порушенням принципу змагальності сторін та об`єктивного розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів, оскільки встановити судом істину без спеціальних знань експертів у галузі почеркознавства неможливо.

З врахуванням зазначених обставин справи, адвокат звернувся до Печерського районного суду та просить суд застосувати до прокуратури Київської області заходи процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення документів, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження №0000177 від 28.07.2016 року, а саме: оригінал заяви від 02.03.2016 року про надання згоди дружині на відчуження частки спільно нажитого майна, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Михайлівною, зареєстрованої в Реєстрі нотаріальних дій за №660; документи, що містять вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_2 , а саме: копія заяви на видачу готівки №2380 та квитанція №2377 на 1 арк., копія заяви від 15.09.2016 р. на 1 арк.; копія заяви від 15.06.2016 р. на 1 арк.; заява від 25.06.2014 р. на 1 арк.; заява №6469 від 25.07.2016 р. на 1 арк.; заява від 28.12.2015 р. на 1 арк.; заява від 10.05.2016 р. на 1 арк.;довіреність НАА №711461 від 04.03.2015р. на 1 арк.; документи, що містять умовно-вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_2 , а саме: протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_2 від 23.01.2017 р. на 4 арк.; постанова про відібрання зразків для експертного дослідження від 16.09.2016 р. на 1 арк.;протокол відібрання зразків від 16.09.2016 на 1 арк.; протокол отримання вільних та умовно-вільних зразків підпису від 16.09.2016р. на 1 арк.;експериментальні зразки підпису і рукописного тексту, виконаного ОСОБА_2 на 24 арк.;вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , що містяться в наступних документах: реєстраційна картка (для фізичної особи/фізичної особи-підприємця) №5870/5063 від 03.12.2015 на 1 арк.;заява на доступ до сервісу Інтернет-банкінг для фізичної особи або фізичної особи-підприємця (форма 8859) на 1 арк.;заява до ДПІ у Шевченківському районі від 02.10.2014 на 1 арк.;заява на переказ готівки від 08.10.2010 на 1 арк.;квитанція від 05.01.2011 на 1 арк.;квитанція від 06.07.2009 на 1 арк.;звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 2011 від 03.01.2012 на 1 арк.;заява від 02.10.2014 на 1 арк.;заява про застосування спрощеної системи оподаткування від 02.10.2014 на 1арк.;заява щодо надання довідки від 02.10.2014 на 1 арк.;реєстраційна картка на -проведення державної реєстрації фізичної особи- підприємця від 29.01.2006 на 2 арк.;договір №002632269 банківського обслуговування фізичної особи від19.09.2011на 5 арк.;книга ообліку доходів і витрат, яку ведуть громадяни-суб`єкти підприємницької діяльності протягом календарного року з 2000 до 2014 року на 98 арк.;книга записів «Кулінарні рецепти» - 1 шт.;умовно-вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 :протокол додаткового допиту свідка від 04.08.2017 на 3 арк.; постанова про відібрання зразків для експертного дослідження від 04.08.2017 на 1 арк.;протокол про відібрання зразків від 04.08.2017 на 1 арк.;експериментальні зразки підпису та рукописного тексту, виконаного ОСОБА_1 (у прописному та друкованому варіантах) на 19 арк.

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Так, з наданих матеріалів вбачається, що ухвалами Вишгородського районного суду Київської області та Шевченківського районного суду м. Києва в рамках розгляду справ були постановлені ухвали про призначення експертизи та витребування доказів, у прокуратури Київської області в рамках кримінального провадження №0000177 від 28.07.2016 року.

Однак вказані ухвали не були виконанні, оскільки у відповідності до відповіді від 13.07.2020 прокурором відділу прокуратури Київської області Галюком А., повідомлено, що витребуванні документи не можливо надати, оскільки витребуваний документ визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, та є необхідним для проведення почеркознавчої експертизи.

Окрім цього, суд при перевірці актуальності розгляду вказаної категорії справ у Єдиному реєстрі судових рішень, встановив, що в рамках цивільної справи №761/42161/17, яка перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалою суду від 18.11.2019 було відмовлено в задоволенні клопотання про тимчасове вилучення доказів в порядку ст. 146 ЦПК України.

З врахуванням зазначеного, суд звертає увагу, що відповідно до ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

В силу положень ст.144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусуєтимчасове вилучення доказів для дослідження судом.

Згідно з ст.146 ЦПК України у разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом.

Ухвала про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

В ухвалі про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом зазначаються:

1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) особи, в якої знаходиться доказ, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, за наявності;

2) назва або опис письмового, речового чи електронного доказу;

3) підстави проведення його тимчасового вилучення;

4) кому доручається вилучення.

Таким чином, суд вбачає, що заявник який звернувся з вказаним клопотанням, намагається у позапроцесуальний порядок, витребувати у прокуратури Київської області, документи, які як він зазначає, витребовувались ухвалою суду Вишгородського районного суду Київської області.

Тобто, заявник звернувся до іншого суду, в даному випадку до Печерського районного суду м. Києва, в якому не перебуває жодна цивільна справа, в рамках якої було витребувано документи та в рамках якої необхідно застосувати примусові заходи, у відповідності до ст. 146 ЦПК, а саме: тимчасове вилучення цих доказів.

Окрім зазначеного, з ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2017 вбачається, що суд просив надати прокуратуру Київської області лише оригінал заяви від 02.03.2016 року, зареєстрований в реєстрі №660 про надання згоди ОСОБА_2 своїй дружині ОСОБА_1 подарувати майно набуте в шлюбі спільній доньці ОСОБА_3 , проте з прохальної частини клопотання, яке подано до Печерського районного суду м. Києва, вбачається, що особа, яка звернулась з клопотанням витребовує документи, які не витребовувались ухвалою суду від 16.02.2017.

Так, відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Відповідно до принципу 2 Рекомендацій № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28 лютого 1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію; в особливих випадках суд має бути у змозі стягнути судові витрати з адвоката.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Зацікавлена особа має лише демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року, заява № 11681/85, § 35).

Аналогічно ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

За приписами пункту 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

За правилами частини першої, пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Таким чином, суд при дослідженні вказаних обставин справи, вважає, що є необхідність у поверненні такого клопотання, оскільки воно не лише не підлягає розгляду у Печерському районному судді м. Києва та за вказаних вище підстав не підлягає задоволенню, так як є необгрунтованим та окрім іншого в провадження судді Ільєвої Т.Г. надійшло ще два аналогічних клопотання, яким присвоєно номер справи №757/31653/20-ц та №757/31626/20-ц, що лише, на думку суду, підтверджує факт, передбачений п.1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, а протилежного стороною звернення суду не було надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 144,146,ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката Малюка Олександра Михайловича в інтересах ОСОБА_1 про тимчасове вилучення доказів в порядку ст. 146 ЦПК України - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Г. Ільєва