ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2062/18 Номер провадження 22-ц/814/542/20Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.
розглянула у письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Гузь Тетяни Олегівни на рішення Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 липня 2019 року, ухвалене суддею Колотієвським О.О., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину.

В обгрунтування позову вказував, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2015 року у справі № 524/9976/14-к відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 були визнанні винними у вчиненні відносно нього злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у вигляді 850 гривень штрафу в прибуток держави кожен.

Своїми умисним діями, які виразилися у вчиненні відносно нього злочину та нанесенні тілесних ушкоджень, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 завдали йому матеріальної (майнової) шкоди, яка складається з витрат понесених на оплату лікарських та медичних препаратів (ліків) під час проходженням курсу лікування в стаціонарному відділені, знаходження на амбулаторному лікуванні та проведення медичних обстежень за допомогою МРТ, оплата надання правової допомоги адвокатом на досудовому слідстві та суді першої інстанції.

Загальна сума матеріальної (майнової) шкоди, завданої діями відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 складає 11 991,45 гривень.

Окрім матеріальної шкоди, своїми умисним діями, які виразилися у вчиненні злочину та нанесенні йому тілесних ушкоджень, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 завдали йому моральної шкоди, розмір якої становить 100 000 гривень.

На підставі вищенаведеного ОСОБА_4 просив стягнути з відповідачів на його користь 11991,45 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної (немайнової) шкоди.

Рішенням Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 липня 2019 рокупозов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 матеріальну (майнову) шкоду, завдану в результаті вчинення злочину у загальній сумі 11 991,45 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 моральну (немайнову) шкоду завдану в результаті вчинення злочину у загальній сумі 80000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 8000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір по 300, 96 грн. з кожного.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Кременчуцькому районі Полтавської області повернути позивачу ОСОБА_4 судовий збір у сумі 1000 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Гузь Т.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права прохає скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що копія фіскального чеку щодо проведеного МРТ дослідження від 09.12.2015 р. є неналежним доказом, так як з нього неможливо встановити, кому саме було надано вказану послугу, від кого прийнято оплату за її надання, не зазначено лікаря та з якого приводу направлено особу на МРТ.
Також не є належним доказом витрати, понесені на МРТ дослідження за рахунком № НОМЕР_1 від 05.01.2016 року, так як вказана послуга проведена у 2016 році більше ніж через півтора року після спричинення відповідачами тілесних ушкоджень.

Вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу на досудовому слідстві та в суді першої інстанції у кримінальній справі, які є судовими витратами, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не пов`язані з витратами у цивільній справі.

Висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідачів моральної шкоди суперечать ст.ст. 12, 76, 77, 80, 81 ЦПК України та ст. 23 ЦК України, оскільки позивачем не доведено її розмір та в чому саме вона полягала.

Також вважає необґрунтованим та не доведеним розмір матеріальної шкоди у сумі 11991,45 грн.

Вказує, що позивач не надав до позовної заяви жодного належного і допустимого доказу на підтвердження вимог, а надані ним письмові документи не засвідчені та не підписані.

Зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності, а місцевий суд безпідставно не взяв до уваги клопотання про застосування строку позовної давності до правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2015 року у справі № 524/9976/14-к (а.с. 11-14), відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 були визнанні винними у вчиненні відносно ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у вигляді 850 гривень штрафу в прибуток держави кожен.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вказаним вироком встановлено, що 03 травня 2014 року, приблизно 03 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік приміщення «Бізнес-Букету», розташованого по вул. Першотравневій, 20-А в м. Кременчуці, під час непорозуміння, яке виникло раптово, почав сваритися з громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , внаслідок чого між ними виник конфлікт з висловлюванням в бік один одного образливих слів та взаємної штовханини. В цей час ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та неповнолітнім ОСОБА_3 , перебуваючи у дворі АДРЕСА_1 , почули виникнення конфліктної ситуації за участю їх знайомого ОСОБА_6 . Тому, з метою надання допомоги, вони перебігли через дорогу та втрутилися у виниклий конфлікт, в результаті чого утворилася бійка з нанесенням ударів.

Потерпілий ОСОБА_4 , з метою уникнення завдання йому тілесних ушкоджень та переховування, почав тікати у протилежний бік через проїзну частину дороги. В цей час, усвідомлюючи явну перевагу в кількості, у ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виник умисел на завдання потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , переслідуючи потерпілого ОСОБА_4 , перебігли за ним через проїзну частину дороги та наздогнавши останнього неподалік приміщення Автозаводського районного суду АДРЕСА_1 , почали наносити тому ( ОСОБА_4 ) удари кулаками рук, ногами по різним частинам тіла, тягли за одяг, що призвело до падіння потерпілого на асфальтне покриття тротуару.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , продовжили наносити удари кулаками рук та ногами по різним частинам тіла потерпілого ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинили йому тілесні ушкодження.

Висновком судово-медичної експертизи № 582 від 06квітня 2014 року відносно потерпілого ОСОБА_4 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме: закриту черепно- мозкову травму з забоєм головного мозку, рани на правому вусі садна на голові лівій руці та лівій нозі які утворилися від не однократної дії тупих предметів з обмеженою поверхнею контактування, можливо в результаті ударів руками стислими в кулак, ногами, або іншими тупими предметами подібними з характеристикою, у вказаний період часу, про що свідчать їх характер, локалізація і дані медичної документації.

Як убачається з наданих позивачем копій листків непрацездатності серії АГМ № 573880, АГР № 634533, АГМ № 634958, АГЦ № 129291, виписок з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2010 від 15.05.2014 року, № 2443 від 23.06.2014 року, 03.05.2014 року (а.с. 15-20), ОСОБА_4 був госпіталізований до реанімаційного відділення Третьої міської лікарні м. Кременчука з діагнозом: «Закрытая черепно-мозговая травма. Ушиб головного мозга 1-й степени. Ушибы, ушибленная рана правой височной области. Ссадина правой ушной раковины. Травматический разрыв правой барабанной перепонки».

04.05.2014 року позивач був переведений на стаціонарне лікування до нейрохірургічного відділення Третьої міської лікарні м. Кременчука, де проходив курс лікування до 15 травня 2014 року.

У період з 15.05.2014 року по 24.06.2014 року ОСОБА_4 перебував на лікарняному і проходив курс амбулаторного лікування, пов`язаного з отриманням тілесних ушкоджень, завданих відповідачами.

Як вказувалося вище, згідно висновку судово-медичної експертизи № 582 від 06 квітня 2014 року, відносно потерпілого ОСОБА_4 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме: закриту черепно-мозкову травму з забоєм головного мозку, рани на правому вусі, садна на голові, лівій руці та лівій нозі, які утворилися від не однократної дії тупих предметів з обмеженою поверхнею контактування, можливо в результаті ударів руками стислими в кулак, ногами, або іншими тупими предметами подібними з характеристикою, у вказаний період часу, про що свідчать їх характер, локалізація і дані медичної документації.

На підтвердження понесених витрат на лікування позивачем надано ксерокопії квитанцій та чеків про оплату медичних препаратів, а також проведених обстежень МРТ на загальну суму 3991,45 грн. (а.с. 21-23).

Також позивачем понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 8000 грн., на підтвердження чого надано місцевому суду розрахунок оплати гонорару, акт виконаних робіт та квитанцію про сплату ним адвокату Лукію В.В. гонорару у вказаній вище сумі згідно угоди про надання правової допомоги по кримінальній справі, (представництво прав і інтересів потерпілого) на досудовому слідстві, суді першої інстанції, стягнення шкоди завданої злочином в порядку цивільного судочинства (а.с. 24, 142-148).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Між тим, колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом першим частини другої ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як встановлено ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що умисним діями, які виразилися у вчиненні відносно ОСОБА_4 злочину та завданні йому тілесних ушкоджень, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 спричинили йому матеріальну шкоду.

Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди у сумі 11991,45 грн. позивач послався на те, що він складається з витрат, понесених на оплату лікарських та медичних препаратів (ліків) під час проходженням курсу лікування в стаціонарному відділені, знаходження на амбулаторному лікуванні та проведення медичних обстежень за допомогою МРТ, а також понесених витрат на оплату надання правової допомоги адвокатом на досудовому слідстві та в суді першої інстанції.

Згідно копій медичних документів, наданих позивачем, що підтверджують його перебування на лікуванні, та копій чеків на придбання лікарських засобів та отримання медичних послуг МРТ позивачем фактично доведено витрати на загальну суму 3991,45 грн., а саме 1990 грн. за проведення МРТ досліджень, а також 2001,45 грн. на придбання медичних препаратів та лікарських засобів (а.с. 21-23).

Тоді як квитанція про сплату 8000 грн. за надані послуги з правничої допомоги відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України, та не можуть бути матеріальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги представника відповідачів ОСОБА_8 щодо недоведеності розміру матеріальної шкоди у сумі 11991,45 грн. підлягають до часткового задоволення.

Обґрунтовуючи розмір завданої протиправними діями відповідачів немайнової шкоди, яку позивач оцінює у 100000 грн., ОСОБА_4 послався на те, що в момент вчинення злочину 03.05.2014 року відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , він переніс сильний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності та страху за своє життя. В результаті нанесених позивачу відповідачами тілесних ушкоджень він втратив свідомість і впав в кому. Внаслідок винних дій відповідачів, у позивача погіршився загальний стан здоров`я, що викликало низьку негативних явищ у його повсякденному житті.

Так, позивач вказує, що з червня місяця 2011 року проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України згідно контракту, і на момент вчинення відносно нього злочину відповідачами являвся старшим сержантом Національної гвардії України військової частини НОМЕР_2 м. Кременчук.

Наслідки отриманих ним тілесних ушкоджень з вини відповідачів, а саме струсу головного мозку 1-ї ступені, почали давати свої негативі наслідки. В нього почали постійно виникати сильні головні болі, запаморочення, втрата свідомості, погіршився сон, почалося безсоння. У повсякденному житті, після самої пригоди, він відчував тимчасову відірваність від активного соціального життя, важкість у виконанні повсякденних обов`язків, пов`язаних з проходженням служби за контрактом, фіксованість уваги на проблемі реабілітації, пов`язаної з наслідками для його стану здоров`я перенесених тілесних ушкоджень, особливо пов`язаних зі струсом головного мозку, постійні переживання фізичних незручностей, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

У зв`язку негативними наслідками, пов`язаними з погіршенням станом здоров`я після побиття відповідачами, він потребував реабілітаційних заходів, у зв`язку з чим в період з 02 березня 2015 року по 13 березня 2015 року та з 07 грудня 2015 року по 12 грудня 2015 року він проходив курс амбулаторного лікування у лікаря невролога.

Оскільки стан його здоров`я під час проходження амбулаторного лікування не покращився, в період з 17.12.2015 року по 03.01.2016 року він був госпіталізований на стаціонарне лікування до неврологічного відділення лікарні CM3 УМВС України в Полтавській області.

17.02.2016 року військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області, за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_2 м. Кременчука здійснила відносно нього медичний огляд.

Згідно діагнозу та постановою військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання встановлено, що причиною його хвороби є наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку (03.05.2014 року, легкого ступеня важкості зі стійким, вираженим цефалгічним, гіпертензивно-лікворним синдромом, вестибулярною дифункцією, вегето-судинною недостатністю, розсіяною органічною симптоматикою, остеохондрозом шийного відділу хребта, легкими когнітивними розладами. Нефроптоз зліва, ХНН 0. На основі ст.ст. 75-Б графи II Розладу хвороб і фізичних вад (наказ МО України від 14.08.2008 року № 402) ОСОБА_4 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

На підставі постанови військово-лікарської комісії, наказом № 56 від 14 березня 2016 року командира військової частини НОМЕР_2 з ним був припинений (розірваний) контракт про проходження громадянами військової служби у Національній гвардії України.

Також позивач зазначав, що у нього постійно виникали та на даний час продовжують виникати негативні переживаннями та спогади про наслідки події злочину, скоєного відносно мене відповідачами, страх можливого повторення подій, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, переживання незручностей та психологічного дискомфорту, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні обставин злочину.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надані копії листків непрацездатності серій АГМ № 573880; АГР № 634533; АГМ № 634958; АГЦ № 129291; виписки з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2010 від 15.05.2014 року; № 2443 від 23.06.2014 року; копії Контракту про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України; довідки № 475 про тимчасову непрацездатність від 12.12.2015 року; виписного епікризу № 669 від 03.01.2016 року; свідоцтва про хворобу №19-В ВАКДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» від 17.02.2016 року; витягу з наказу командира в/ч № 3059 № 56 від 14.03.2016 року про розірвання контракту; трудової книжки серія НОМЕР_3 (а.с. 15-20, 25-31).

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 роз`яснено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Як роз`яснено в п.п. 3. 9 вказаної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Суд першої інстанції, проаналізувавши наведені вище докази, здійснивши системний аналіз вищевказаних правових норм, врахувавши роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини прийшов до правильного висновку про те, що в результаті вчинення відповідачами кримінального правопорушення та протиправної поведінки відносно позивача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість їх повноцінного продовження.

Враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характер немайнових втрат, спору та наслідки, спричинені протиправними діями відповідачів відносно позивача внаслідок суспільно-небезпечних дій, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що позивачу була заподіяна немайнова шкода, розмір якої з урахуванням вимог розумності і справедливості обґрунтовано визначено у сумі в 80000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди не спростовують вірних висновків місцевого суду та залишаються колегією суддів без задоволення.

Посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем позовної давності до правовідносин, на увагу колегії суддів також не заслуговують з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, на вимоги про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат, понесених за надання позивачу правничої допомоги адвокатом Лукієм В.В., позивач надав суду витяг з договору від 15.08.2016 року, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат здійснює представництво прав та законних інтересів клієнта по цивільні справі за позовом про стягнення матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої злочином, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 268, ордер про надання правової допомоги серії ПТ № 077626 від 18.02.2010 р.
Крім цього, позивачем надано суду розрахунок оплати (списання) гонорару в частині фактично виконаної роботи по надання правової допомоги адвокатом Чередничку А.Б. у кримінальному провадженні та цивільному провадженні про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином від 17.07.2019 року, відповідно до якого адвокатом Лукієм В.В. здійснена, серед іншого, робота по наданню правової допомоги у кримінальному провадженні, а саме представництво прав та законних інтересів потерпілого, у період з 06.05.2014 по 09.02.2016 року, протягом 20 годин на суму 4000 грн.
Крім того, адвокатом Лукієм В.В. надано позивачу послуги у період з 04.09.2018 року по 30.01.2019 року, а саме:
- ознайомлення з матеріалами та документами для ведення справи, з`ясування та розробка правової позиції з питання звернення, підготовка документів та матеріалів необхідних для звернення до суду, а саме підготовка запитів та довідок, на які витрачено 5 годин роботи, вартістю 200 грн. за годину, на суму 1000 грн.;
- моніторинг чинного законодавства, судової практики з питання звернення, робота з нормативною базою та правовими документами, 500 грн. за годину, 2 години роботи, на суму 1000 грн.;
- розробка проекту позовної заяви, затвердження кінцевого варіанту тексту позовної заяви у період 20.01.2019 р. по 30.01.2019 року 2 години роботи, вартістю 500 грн. за одну годину, на суму 1000 грн.;
- підготовка документів до позовної заяви у період з 20.01.2019 року по 30.01.2019 року, 2 години роботи, вартістю 500 грн. за одну годину, на суму 1000 грн. (п.п. 2-5 розрахунку).
Також позивачем було надано акт виконаних робіт по договору та квитанцію про сплату гонорару адвокату згідно угоди від 09.05.2014 року по кримінальній справі (представництво прав і інтересів потерпілого) на досудовому слідстві, суді першої інстанції, стягнення шкоди завданої злочином в порядку цивільного судочинства, на суму 8000 грн. (а.с.145-148).
Між тим, послуги з надання правової допомоги у кримінальному провадженні, наданих адвокатом Лукієм В.В. Чередничку А.Б. у період з 06.05.2014 р. по 09.02.2016 р. на суму 4000 грн., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91, ст. 121 КПК України, є процесуальними витратами потерпілого, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та не можуть бути розподілені відповідно до положень ст. 141 ЦПК України при розгляді даної цивільної справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем доведено понесення витрат на правничу допомогу у сумі 4000 грн., за надання юридичних послуг у цивільній справі відповідно до пунктів 2-5 розрахунку (а.с. 145-146).

Враховуючи те, що позовні вимоги задовольняються частково на 75%, то розмір витрат на правову допомогу, що стягнуті солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь позивача у сумі 8000 грн. необхідно зменшити до 3000 грн. (4000х75%=), по 600 грн. з кожного відповідача.

Також підлягають зменшенню витрати зі сплати судового збору на користь держави, розмір якого становить 839,91 грн., по 167,98 грн. з кожного відповідача.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення місцевого суду - зміні в частині розміру матеріальної шкоди, що стягнута з відповідачів на користь позивача, з 11991,45 грн. до 3991,45 грн.; витрат за надання правничої допомоги з 8000 грн. солідарно до 3000 грн., по 600 грн. з кожного, та судового збору на користь держави, з 300,96 грн. з кожного до 167,98 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишається колегією суддів без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Гузь Тетяни Олегівни задовольнити частково.
Рішення Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 липня 2019 року змінити:
в частині розміру матеріальної шкоди, що стягнута солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , зменшивши її розмір з 11991,45 грн. до 3991,45 грн.;
в частині розміру витрат на правову допомогу, що стягнуті з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 , з 8000 гривень до 3000 грн., по 600 грн. з кожного;

в частині розміру судового збору, що стягнутий з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь держави, з 300,96 грн. до 167,98 грн. з кожного.

Виключити з резолютивної частини рішення Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 липня 2019 року посилання на солідарне стягнення витрат на правову допомогу.
В іншій частині рішення Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.В.Чумак

Судді: С.М.Бондаревська

Т.О.Кривчун