УХВАЛА

"20" березня 2020 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Маслак В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до голови Житомирської міської ради Сухомлина Сергія Івановича про порушення конституційних прав на розгляд корупційних дій виконавчого комітету Житомирської міської ради та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до голови Житомирської міської ради Сухомлина Сергія Івановича про порушення конституційних прав на розгляд корупційних дій виконавчого комітету Житомирської міської ради та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 20.02.2020 цивільну справу №295/18892/19 надіслано за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.

Ухвалою Корольовського районного суду від 19.03.2020р. задоволено заяву ОСОБА_2 про самовідвід, справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2019, справу №295/18842/19 передано судді Маслак В.П.

Суд вважає, що на даний час наявні підстави для заявлення самовідводу у справі, оскільки ОСОБА_1 до Богунського районного суду м. Житомира 31.01.2020р. подано позовну заяву до судді Корольовського районного суду м. Житомира Маслак В.П. про порушення конституційних прав, стягнення моральної шкоди.

Питання відводу (самовідводу) судді врегульовано нормами ст.ст.36,37,39-41 ЦПК України.

При цьому, виключний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді визначений ст.ст. 36, 37 ЦПК України.

Статтею 3 Європейського статуту судді передбачено, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й сприйматись будь-ким як неупереджений.

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», в яких зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві. Вказане зумовлює необхідність відводу судді не лише, коли є докази його неупередженості, а й коли з об`єктивних причин можуть виникнути достатні сумніви в його неупередженості.

Відповідності до положень ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Під час розгляду справи суд має бути безстороннім і незалежним, не повинен виявляти будь-яку упередженість та особливі переконання, чітко дотримуватися вимог закону. Але, у зв`язку із вказаними обставинами, сторони по справі можуть поставити під сумнів законність дій судді і неупередженість суду.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очолан проти Туреччини») і застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії»).

Згідно п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» - незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. Так, при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах «розсудливого спостерігача». В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно ч.1,2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Приписами ч.8 ст.40 ЦПК України визначено, зокрема, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ч.9 ст.40 ЦПК України).

Участь головуючого судді у даній справі може негативно вплинути на довіру до суду, що є одним з найважливіших принципів функціонування судової системи в цілому.

Таким чином, задля уникнення будь-яких сумнівів у безсторонності та неупережденості головуючого судді у даній справі та забезпечення права на справедливий суд, запобігання нарікань на необ`єктивність та неупередженість головуючого судді, а також звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість головуючого судді, відповідно до вимог ч. 1 ст. 40 ЦПК України вважаю необхідним задовольнити заявлений самовідвід по даній справі.

Керуючись ст. 36 ч. 1 п. 5, ст. 40 ч. 1, ч. 8, ч. 9, ст. 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити самовідвід, заявлений головуючим - суддею Маслак В.П. по справі за позовом ОСОБА_1 до голови Житомирської міської ради Сухомлина Сергія Івановича про порушення конституційних прав на розгляд корупційних дій виконавчого комітету Житомирської міської ради та стягнення моральної шкоди.

Справу №295/18842/19 передати до канцелярії суду для визначення складу суду в порядку ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Маслак