ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4216/20 Справа № 209/255/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 209/255/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2020 року, яке ухвалено суддею Коноваленко М.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 20 січня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регрессу.

В обґрунтування позову зазначено, що між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір страхування наземного транспортного засобу № 396/16-Т/Дп/09, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження, або знищення автомобіля марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

28.09.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Skoda Octavia під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, відповідача ОСОБА_1 визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 не надав перевагу у русі автомобілю марки «Porsche Cayenne», що рухався по головній дорозі, в результаті скоїв з ним зіткнення.

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків ТЗ і, згідно договору, є конструктивною загибеллю ТЗ. Сума страхового відшкодування, згідно договору, склала 489 950 грн., яку ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» було виплачено ОСОБА_2 . Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право зворотної вимоги на підставі ст. 1991, ст.1194 ЦК України. Цивільна правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «СК «Країна» та ПАТ «СК «Країна» відшкодувало ОСОБА_2 частину страхового відшкодування в розмірі 99 000 грн.

На підставі наведеного вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь невідшкодовану частину збитку в розмірі 390 950,00 грн., а також судовий збір в сумі 5 864,25 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» кошти у розмірі 361 962 грн. 26 коп. в рахунок відшкодування збитків.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» судовий збір у розмірі 5864 грн.25 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно визначено характер спірних правовідносин, не розмежовано поняття «регрес» та «суброгація», що призвело до помилкових висновків про правомірність стягнення з нього майнового відшкодування на користь страховика у порядку регресу.

Крім того, відповідач вважає, що позивач визначив ринкову вартість застрахованого об`єкта виходячи тільки з заяви-анкети на страхування. Різниця між ринковою вартістю транспортного засобу в розмірі 1 397 000 грн. та вартістю витрат на його відновлення в розмірі 859 553,47 грн., не може вважатися такою, що відповідає дійсної вартості залишків цього транспортного засобу з урахуванням їх функціонального зносу, які складаються з придатних до експлуатації вузлів, деталей та агрегатів цього транспортного засобу. Висновок суду першої інстанції про відшкодування страховиком відповідача шкоди за повну загибель ТЗ є помилковим,Також позивачем надані платіжні доручення тільки на суму 361 926,26 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - Данилову С.А. в режимі відеоконференції, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 16.05.2016 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 396/16-Т/Дп/09, предметом договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, автомобілем марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується договором страхування та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ ( том 1 а.с.5-9,39).

Згідно постанови Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 21 жовтня 2016 року, 28 вересня 2016 року о 15.50 год в місті Кам`янському, на перехресті нерівнозначних доріг проспекту Свободи та проспекту Аношкіна, сталося ДТП за участю транспортних засобів, а саме автомобіля марки «Шкода Октавія А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху України (том 1 а.с.67)

В результаті ДТП автомобілю марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричинено механічні пошкодження, та його власнику ОСОБА_2 , заподіяно матеріальну шкоду.

Страховими ризиками, згідно з п.22.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 396/16-Т/Дп/09, визначено збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (п.7.2 Договору). Загальна страхова сума встановлена 1 397 000 грн. (п.10 Договору). За умовами цього Договору страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками (п.22.1 Договору). До страхових ризиків відноситься: збитки внаслідок ДТП будь-які пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (п.22.2.2 Договору).

Відповідно до Страхового акту № 396/16-Т/Дп/09-2-1 від 25.10.2016 року та Додатку №1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», ОСОБА_2 здійснено виплату 489 950 грн. в результаті настання страхової події, яка сталася з вини ОСОБА_1 , 28987,74 грн. було зараховано в рахунок сплати чергового страхового платежу (том 1 а.с.10-копія акту, а.с. 40-43 копії платіжних доручень).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості в порядку регрессу, позивач посилався на те, що після виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 до позивача перейшло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 1991, ст.1194 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 361 962,26 грн. в порядку регресу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.

Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, зазначено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_2 , в порядку регресу.

Відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, в силу вимог статті 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та шкодою, яка відшкодована ПАТ «СК «Країни».

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, а доводи відповідача про те, що судами не розмежовано поняття «регрес» та «суброгація», що призвело до помилкових висновків про правомірність стягнення з нього майнового відшкодування на користь страховика у порядку регресу, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право.

Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону.

Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.

Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Роз`яснення про застосування вищезазначених понять наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013року, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема ст. 1191 ЦК України, а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Враховуючи викладені обставини та роз`яснення щодо застосування понять «регресу» та «суброгації», можна зробити висновок, що у даному випадку має бути відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Таку правову позицію висловлено в Постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі N9 199/1848/16, Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року по справі 200/13392/13-ц та Постанові Верховного Суду від 24.02.2020 року по справі № 707/2727/18.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови з задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач визначив ринкову вартість застрахованого об`єкта виходячи тільки з заяви-анкети на страхування, а різниця між ринковою вартістю транспортного засобу в розмірі 1 397 000 грн. та вартістю витрат на його відновлення в розмірі 859 553,47 грн., не може вважатися такою, що відповідає дійсної вартості залишків цього транспортного засобу з урахуванням їх функціонального зносу, які складаються з придатних до експлуатації вузлів, деталей та агрегатів цього транспортного засобу, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, вартість придатних залишків пошкодженого автомобіля марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлена позивачем, відповідно до п.27.8 Договору страхування наземного транспортного засобу № 396/16-Т/Дп/09 від 16 травня 2016 року, шляхом вивчення попиту та пропозиції через онлайн-аукціон та становить 837200 грн. (том 1 а.с.33,34), що перевищує вартість відновленого ремонту вказаного автомобіля, який визначений Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 10101600 від 13.10.2016 року, складеним ПП Центр судових експертиз та оцінки та становить 890365,87 грн. При цьому, відповідно до п.27.8 Договору страхування визначення вартості залишків ТЗ визначає саме Страховик.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про відшкодування страховиком відповідача шкоди за повну загибель ТЗ є помилковим, оскільки страховиком відповідача ПАТ «СК «Країна» було відшкодовано частину страхового відшкодування в розмірі 99 000 грн., яка передбачена страховим полісом.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем надані платіжні доручення тільки на суму 361 926,26 грн., оскільки відповідно до наданих суду першої інстанції позивачем копій платіжних доручень, позивачем ОСОБА_2 в рахунок відшкодування страхової виплати було виплачено 460 962,26 грн. (том 1 а.с.40-43).

Отже, на підставі наведено вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу матеріальної шкоди в розмірі 390 950 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1397000 грн. (страхова сума, визначена пунктом 10 Договору страхування наземного транспортного засобу № 396/16-Т/Дп/09 від 16 травня 2016 року) 837200 грн. (вартість придатних залишків пошкодженого автомобіля марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлена позивачем, відповідно до п.27.8 Договору страхування наземного транспортного засобу № 396/16-Т/Дп/09 від 16 травня 2016 року) 69 850 грн. (франшиза, визначена пунктом 12.2 Договору страхування наземного транспортного засобу № 396/16-Т/Дп/09 від 16 травня 2016 року) 99 000 грн. (виплачене ПАТ «СК «Країна» страхове відшкодування) = 390 950 грн.

При цьому посилання відповідача на те, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування з порушенням умов Договору страхування наземного транспортного засобу № 396/16-Т/Дп/09 від 16 травня 2016 року колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються наведеним вище розрахунком, здійсненим ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до умов Договору страхування наземного транспортного засобу № 396/16-Т/Дп/09 від 16 травня 2016 року.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: