КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі судді Білич І.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадженняза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Зотько Т.А.,

у цивільній справі №754/10513/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановив:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 14 вересня 2020 року подала апеляційну скаргу безпосередньо до апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи №754/10513/20 надійшли на запит Київського апеляційного суду 30 вересня 2020 року.

Вважаю, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 цього Кодексу.

У частині першій ст. 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

У вказаному переліку ухвала про залишення позовної заяви без руху відсутня.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 2 ст. 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Отже, ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення.

Велика Палата Верховного суду при розгляді справ № 522/14750/16-ц, № 761/6099/15-ц, № 623/3792/15-ц, № 522/18296/14-ц звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у ч. 1 ст. 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в порядку п.4 ч.5 ст. 357 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 353, 357 ЦПК України,суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя І.М. Білич