Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 204/551/15-ц

провадження № 61-8514св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Сафір Федір Олегович, Дорофєєв Дмитро Віталійович, Дементьєва Ольга Миколаївна, Устьянов Вадим Віталійович, Дігтяр Володимир Володимирович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Жулковська Світлана Кузьмівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду у складі судді Красвітної Т. П. від 07 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27 червня 2006 року в сумі 20 586,87 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 27 червня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2014 року має заборгованість у сумі 20 586,87 грн, яку просив стягнути з останнього на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27 червня 2006 року в сумі 20 586,87 грн, яка складається із: 14 876,93 грн заборгованості за кредитом; 3 903,42 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 350,00 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, а також штрафи - 500 грн фіксована частина та 956,52 грн процентна складова.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту існування між сторонами договірних правовідносин і порушення ОСОБА_1 обов`язку з повернення отриманого кредиту, що призвело до виникнення у нього заборгованості, яку відповідач добровільно не погашає.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що заявник в установлений в ухвалі суду від 28 грудня 2018 року строк не усунула зазначених недоліків апеляційної скарги, а саме, апеляційна скарга та доповнення до неї не містять обґрунтування вирішення судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки заявника, а також не зазначено прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 січня 2019 року у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що заявник в установлений в ухвалі суду від 28 грудня 2018 року строк не усунула зазначених недоліків апеляційної скарги та не врахував, що ОСОБА_2 , подаючи апеляційну скаргу, діяла в інтересах ОСОБА_1 , на підтвердження чого долучила до апеляційної скарги копію нотаріально посвідченої довіреності на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18 червня 2019 року поновлено заявнику строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 204/551/15-ц з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 356 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Апеляційний суд установив, що подана апеляційна скарга не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України, а саме, апеляційна скарга не містила обґрунтування вирішення судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 ; не зазначено РНОКПП заявника або паспортні дані, номери засобів зв`язку, електронної пошти; не зазначено прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_1 ; не сплачено судовий збір та не зазначено підстав для звільнення від сплати судового збору; не долучено копій апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, тому ухвалою суду від 28 грудня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику в десятиденний строк із дня отримання копії цієї ухвали усунути виявлені недоліки.

В установлений в ухвалі від 28 грудня 2018 року строк заявник надала до суду доповнення до апеляційної скарги, до яких долучила копію квитанції про сплату судового збору та зазначила, що її місце проживання є однаковим із ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, встановивши, що заявник в установлений в ухвалі від 28 грудня 2018 року строк не усунула всіх зазначених недоліків апеляційної скарги, а саме, не навела обґрунтування вирішення судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки та не зазначила прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_1 , ухвалою від 07 березня 2019 року визнав апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року неподаною та повернув її заявнику.

У той же час, суд апеляційної інстанції не врахував, що звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 діяла в інтересах відповідача ОСОБА_1 , на підтвердження чого надала копію нотаріально посвідченої довіреності від 29 червня 2018 року, реєстраційний № 475.

Помилкове зазначення ОСОБА_2 в апеляційній скарзі свого правового статусу як відповідача не впливає на суб`єктний склад учасників справи та не може бути підставою для покладання не неї обов`язку довести обґрунтування вирішення судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскільки остання звернулася до суду апеляційної інстанції в якості представника ОСОБА_1 , а не як самостійний учасник справи.

З урахуванням наведеного, з висновками в ухвалі про повернення апеляційної скарги погодитись неможливо, а визнання неподаною апеляційної скарги фактично позбавило відповідача права оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, чим порушено вимоги статті 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод щодо доступу до правосуддя.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до вимог частини четвертої статті 406 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2019 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун