ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4215/18
Провадження № 2/210/102/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"10" вересня 2020 р. м. Кривий Ріг
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого-судді Ступак С.В.,
секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Донецького юридичного інституту МВС України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 серпня 2016 року наказом Донецького юридичного інституту МВС України №140 о/с «Про зарахування на навчання» ОСОБА_1 було зараховано студентом першого курсу денної форми навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб Донецького юридичного інституту МВС України на підставі правил прийому та рішення приймальної комісії від 25.08.2016 року протокол №29. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» між ОСОБА_1 та Донецьким юридичним інститутом МВС України було укладено договір №25/16 Кр про надання освітніх послуг.
19 жовтня 2017 року відповідачу було направлено лист №705 з проханням ліквідувати наявну заборгованість за надання освітніх послуг, на яких відповідач відповіді не надав.
Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 20)
01 жовтня 2018 року від представника позивача по справі ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, в вказаній заяві представник зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення та заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
У судові засідання призначене на 31 березня 2020 року не з`явився відповідач по справі, поза межами судового засідання від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про перенесення судового засідання посилаючись на Постановою Кабінету Міністрів України 3211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширення на території України корона вірусу COVID 19» та рекомендації викладені в листі №9рс-186/20 Ради суддів України від 16.03.2020 року. Вказане клопотання судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 21 травня 2020 року.
У судове засідання призначене на 21 травня 2020 року не з`явився відповідач по справі, поза межами судового засідання від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду 20 травня 2020 року надійшла заява про перенесення судового засідання посилаючись на Постановою Кабінету Міністрів України 3211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширення на території України корона вірусу COVID 192 та рекомендації викладені в листі №9рс-186/20 Ради суддів України від 16.03.2020 року. Вказане клопотання судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 29 липня 2020 року.
Однак, у судове засідання призначене на 29 липня 2020 року повторно не з`явився відповідач по справі, поза межами судового засідання від відповідача ОСОБА_1 до суду 29 липня 2020 року надійшла заява про перенесення судового засідання посилаючись на Постановою Кабінету Міністрів України 3211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширення на території України корона вірусу COVID 19» та рекомендації викладені в листі №9рс-186/20 Ради суддів України від 16.03.2020 року. Вказане клопотання судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 10 вересня 2020 року.
У судове засідання призначене на 10 вересня 2020 року повторно не з`явився відповідач по справі, поза межами судового засідання від відповідача ОСОБА_1 до суду 09 вересня 2020 року надійшла заява про перенесення судового засідання посилаючись на Постановою Кабінету Міністрів України 3211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширення на території України корона вірусу COVID 192» та рекомендації викладені в листі №9рс-186/20 Ради суддів України від 16.03.2020 року.
Розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, суд визнав їх такими, які не підлягають задоволенню, оскільки Постановою Кабінету Міністрів №500 від 17.06.2020 з 22.06.2020 запроваджено адаптивний карантин, який не містить заборони приймати участь у судових засіданнях.
Крім того, відповідно до розпоряджень Голови Криворізької міської ради знято заборони щодо пересування по місту Кривий Ріг міським транспортом. Тому, посилання відповідача на відсутність можливості прибути до суду, є безпідставним.
За таких обставин, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки судом неодноразово судові засідання відкладалися по заявам та клопотанням відповідача і його представника, з причин неможливості прибуття до суду через поширення на території України пандемії короновірусу COVID-19, однак зазначені підстави суд вважає неповажними та враховує ту обставину,що відповідачем та його представником особисто до канцелярії суду подавалися заяви про відкладення розгляду справи, що спростовує їх твердження про наявність перешкод зазначених вище неможливості прибуття в судове засідання для розгляду справи.
Крім того, суд звертає увагу на те, що справа перебуває в проваджені суду з 2018 року, а неявка відповідача та його представника в судове засідання без поважних причин призводить до затягування розгляду справи та неможливості її завершення у розумні строки.
В ухвалі про відкриття провадження від 29 серпня 2018 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовим повідомленням яке повернулось з відділення пошти 16 жовтня 2018 року, з відміткою «За закінченням строку зберігання», проте суд зазначає, що відповідач та його представник з матеріалами справи ознайомлювались та приймали участь у судових засіданнях, однак відзиву на позовну заяву від ОСОБА_1 до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, приходить до висновку про задоволення позову, з наступних підстав.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі ст.ст.15, 16 ЦК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Судом встановлено, що між Донецьким юридичним інститутом МВС України та ОСОБА_4 було укладено договір № 25/16КР про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою (а.с.5-6)
За умовами п.1 договору, виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: навчання на денній формі протягом 1 року для здобуття освітнього ступеню «Магістр» за спеціальністю 081 «Право», обсяг навчального навантаження в кредитах Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи не менше 90 кредитів.
Відповідно до п.2 договору, виконавець Донецький юридичний інститут МВС України зобов`язаний, зокрема, надавати одержувачу освітню послугу на рівні стандартів вищої освіти (якщо законодавством передбачені державні стандарти надання освітньої послуги); забезпечити дотримання прав замовника та одержувача; видати одержувачу документ про вищу освіту (науковий ступінь) державного зразка за умови виконання одержувачем навчального навантаження в обсязі, необхідному для здобуття певного ступеня вищої освіти.
Як слідує з п.3 договору, виконавець має право вимагати від замовника своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку, встановлених договором. Такому право виконавця кореспондує визначений п.4 договору обов`язок замовника тобто ОСОБА_1 , своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку, встановлених договором.
Відповідно до Витягу з наказу №140 о/с від 25 серпня 2016 року (а.с.7), за рішенням приймальної комісії інституту від 25 серпня 2016 року №29 ОСОБА_1 зараховано з 25 серпня 2016 року до студентів І курсу денної форми навчання за напрямком (спеціальністю) за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб згідно з додатком.
ОСОБА_1 відвідував навчальний заклад протягом І та ІІ семестрів 2016-2017 навчального року, мав задовільні успіхи в навчанні. Протягом ІІ семестрі не з`явився на здачу заліків з дисциплін «цивільне та сімейне право», «господарське право», «охорона праці в галузі», «кримінальний процес», «криміналістика», «організація розслідувань кримінальних правопорушень», «психологія управління», «адміністративний процес» та «європейські стандарти захисту прав людини у у кримінальному процесі».
Вказані обставини підтверджуються Довідкою про результати навчання ОСОБА_1 , складеної за підписом методиста факультету №3 ОСОБА_5 та декана факультету №3 ОСОБА_6 , яка є свідченням належного виконання позивачем обов`язку з надання освітніх послуг, які ОСОБА_1 отримував. (а.с.9-10)
За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Пунктом 11 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим договором.
Відповідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором та законом.
Згідно з ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, чинній на час відрахування ОСОБА_1 , підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.
Як слідує з Витягу з наказу №202 о/с від 31 серпня 2017 року, за невиконання навчального плану та порушення умов договору про навчання ОСОБА_1 відраховано з інституту (а.с.11).
Відповідно до ч.2 ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1762 грн., що документально підтверджено платіжним дорученням № 1098 від 26.06.2018 року (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 280-281, 354-355 ЦПК України, суд
Позов Донецького юридичного інституту МВС України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання задовольнити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: С. В. Ступак