Справа №476/827/19
Провадження № 22-ц/812/1619/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката

Григоржевського Максима Сергійовича

на ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 липня 2020 року про застосування заходів процесуального примусу, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Черняковою Н.В., повний текст складено 10 липня 2020 року, у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки обладнання,-

В С Т А Н О В И В

У вересня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) діючи через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки обладнання.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 липня 2020 року до відповідача ОСОБА_1 застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу та стягнуто в дохід держави 2102 грн.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції відповідач, діючи через свого представника, подав на неї апеляційну скаргу та посилаючись на те, що оскаржувана ухвала не ґрунтується на засадах чинного законодавства, постановлена за відсутності на те фактичних та юридичних підстав, просив про її скасування.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказував, що жодних умисних дій, направлених на ухилення від виконання процесуального обов`язку відповідачем не вчинялося. Оскільки він в установлений порядку повідомляв суд про неможливість участі у судовому засіданні, або ж такі засідання не відбулися з незалежних від нього причин( пандемія коронавірусу та технічна неможливість участі у відеоконференції.

Крім того, штраф є найбільш суворим заходом процесуального примусу, а тому на думку апелянта його застосування можливо виключно у тому випадку, якщо жоден з більш м`яких заходів не забезпечив належної процесуальної поведінки.

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що в силі ч.2 ст.372 ЦПК України

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги ухвали від 05 грудня 2020 року відповідач не виконав, жодного разу у судові засідання не з`явився, доказів на підтвердження поважності причини неявки суду не надав, хоча викликався в судові засідання належним чином та завчасно, а тому, до нього необхідно застосувати захід процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2102 грн. 00 коп.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що в ході судового розгляду справи представником позивача _ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заявлено клопотання про накладення штрафу на відповідача ОСОБА_1 в порядку ст. 148 ЦПК України за систематичне невиконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків, а саме: неявки у судові засідання,.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк, 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 148 ЦПК України, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.ст. 143,144 ЦПК України, накладення штрафу є заходом процесуального примусу, що вчиняється судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

З аналізу вищевказаних норм колегія суддів приходить до висновку що заходи процесуального примусу є саме судовим механізмом впливу на учасників судового процесу з метою спонукання останніх до належного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, а тому можуть бути застосовані саме за ініціативою суду, а не за клопотанням сторін чи їх представників.

Обсяг прав та обов`язків учасників справи визначений статтею 43 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справ

За змістом п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2019 року про закриття в підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача та визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_1 в судове засідання на 16 січня 2020 року для дачі особистих пояснень у даній цивільній справі (т.1а.с.112).

Вказану ухвалу отримано особисто відповідачем 11 грудня 2019 року (а.с.121) та його представником 18 грудня 2019 року ( т.1 а.с.124).

09 січня 2020 року на адресу суду першої інстанції від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засідання в Ленінському районному суді м. Миколаєва ( т.1 а.с.125).

Крім того, на виконання приписів ч. 3 ст.141 ЦПК України представник відповідача повідомив суд про неявку свого довірителя на судове засідання призначене на 16 січня 2020 року, у зв`язку із зайнятістю свого представника у іншому судовому засіданні.

З врахуванням вказаних обставин, розгляд справи відкладено на 27 лютого 2020 року( т.1 а.с.126).

24 лютого 2020 року від відповідача надійшло клопотання про неможливість прибуття до суду першої інстанції 27 лютого 2020 року, за сімейними обставинами (т. 1 а.с.139).

Крім того, у вказаному клопотанні ОСОБА_1 пояснив, що участь в судовому засідання братиме представник, його позицію по справі викладено представником у відзиві на позовну заяву та додатково пояснити він нічого не може. У зв`язку з цим просив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до протоколу судового засідання від 27 лютого 2020 року розгляд справи проводився за участі позивача, його представника та представника відповідача та у зв`язку з неявкою відповідача справу відкладено до 09 квітня 2020 року об 14.00 год (а.с.144 - 147).

Задовольняючи клопотання відповідача та його представника, суд першої інстанції відкладав судові засідання 16 січня та 27 лютого 2020 року, фактично визнавши поважними причини неявки, зазначені в клопотаннях.

07 квітня 2020 року від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 09 квітня 2020 року у зв`язку із запровадженням карантину на території України (т.1 а.с.154, 157). Клопотання задоволено, а розгляд справи призначено на 29 червня 2020 року (т.1 а.с.158)

Однак, 29 червня 2020 року - вихідний день, оскільки 28 червня 2020 року було святковим днем (День Конституції України) та припадало на вихідний день (неділя), то відповідно до ч.3 ст. 67 КЗпП вихідний день перенесено на наступний після святкового або неробочого, а тому розгляд справи на вказану дату було призначено помилково.

Зважаючи на викладене та задоволення клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи 09 квітня 2020 року з вищевказаних підстав, помилкове призначення справи на 29 червня 2020 року, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про неявку у судове засідання відповідача на вказані дати.

Про дату розгляду справи на наступне судове засідання 07 липня 2020 року учасники справи повідомлялись належним чином ( т.1 а.с.160,167, 172 зворот).

Від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання про проведення судового засідання на вищезазначену дату в режимі відеоконференції, які ухвалами суду першої інстанції були задоволенні.

Крім того, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконфернеції з використанням власних технічних засобів надійшло і від відповідача ОСОБА_1 (а.с.179).

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 03 липня 2020 року вказане клопотання задоволено. Відповідач у відповідності до ч.5 ст. 212 ЦПК України, попереджений про те, що він несе ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза приміщенням суду, переривання зв`язку, тощо.

В той же час, задовольняючи клопотання відповідача про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимогами ч.1 ст.212 ЦПК України заборонено розгляд справи у режимі відеоконференції у випадку, коли явка сторін визнана судом обов`язковою (ч.1 ст.212 ЦПК України).

Відповідно до протоколу судового засідання від 07 липня 2020 року в судовому засіданні були присутні позивач - ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 (а.с.184).

Відповідач у судове засідання не з`явився. Між тим, у матеріалах справи відсутні докази не можливості встановлення зв`язку з відповідачем для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з його участю.

А відтак, колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що у судове засідання, призначене на 07 липня 2020 року відповідач не з`явився без поважних причин.

З огляду на зазначене апеляційний суд не вбачає в діях сторони відповідача ознак зловживання процесуальними правами, зокрема вчинення дій, які б перешкоджали судочинству, а тому вважає безпідставним застосування судом першої інстанції заходів процесуального примусу до ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі та приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Враховуючи вищевикладене, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.374, 376, 379, 380,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Григоржевського Максима Сергійовича - задовольнити.

Ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 липня 2020 року про застосування заходів процесуального примусу скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року.