справа № 357/9159/19
головуючий у суді І інстанції Кошель Л.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року м. Київ

Київськийапеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Білоцерківський міський відділ ДВС ГТУЮ у Київській області про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у 2008 році шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування в шлюбі у них народилася донька, яка з червня 2018 року проживає з разом зі своїми дідом та бабою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою виконкомом Полковницької сільської ради Ставищенського району Київської області. Відповідачка не виконує своїх материнських обов`язків, на матеріальне утримання та розвиток дочки ОСОБА_6 не надає грошової допомоги, а тому просив стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі ј частини з усіх видів її заробітку але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказував, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, - дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по ј частині з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 26 серпня 2010 року.

Зазначав, що з червня 2018 року дочка ОСОБА_6 , через неприязні відносини з матір`ю, переїхала проживати до його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та повністю перебуває на утриманні батька.

ОСОБА_1 використовує аліменти на свої власні потреби, оскільки за час проживання дочки у діда з бабою, не надавала їй матеріального утримання, тому просив припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 та визнати виконавчий лист №2-12358/2010 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2019 року цивільні справи №357/9159/19 та №357/13265/19 було об`єднано в одне провадження та присвоєно №357/9159/19.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Припинено з 15 серпня 2019 року стягнення аліментів з ОСОБА_2 та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі ј частки з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В частині позовних вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частини від заробітку і ухвалити і цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом при ухваленні рішення було порушено норми матеріального права, а саме ч.3 ст. 181 СК України відповідно, до якої кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вказувала, що позивач не проживає разом з донькою, даний факт підтверджений актом від 17 червня 2019 року, складеним депутатом Полковницької сільської рада із якого вбачається, що неповнолітня дочка проживає з дідом та бабою. Батько в акті не зазначений. Також вказувала на те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність у неї на утриманні окрім дочки ОСОБА_6 ще однієї малолітньої дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, суд не мав підстав стягувати аліменти в розмірі ј частини від доходу, а лише 1/6.

30 липня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року законним, обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає законним інтересам неповнолітньої доньки ОСОБА_6 .

Вказував на те що, також проживає разом з донькою, проте через специфіку роботи вимушений інколи залишатися за місцем своєї реєстрації в м. Біла Церква.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги предметом перевірки апеляційним судом є вирішення спору в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частини від заробітку.

В решті рішення не оскаржене, тому не є предметом перевірки апеляційного суду.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що з вересня 2018 року утримує доньку батько, а тому він має право на отримання аліментів від матері дитини, бажання відповідачки добровільно надавати донці матеріальну допомогу не позбавляє позивача цього права.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2008 рік, мають неповнолітню доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 26 серпня 2010 року у справі №2-12358/2010 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнені аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, починаючи з 09 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 27 вересня 2013 року у справі №357/7486/13-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по сплаті аліментів та неустойку/пеню/ за прострочення сплати аліментів в сумі 43 062 грн. 20 коп.

Виконавчі листи, видані Білоцерківським міськрайонним судом по даним рішенням, перебувають на виконанні у Білоцерківському міському відділі ДВС. Згідно довідки, виданої державним виконавцем Білоцерківського міськвідділу ДВС 22 жовтня 2019 року №1115, станом на 01 жовтня 2019 року заборгованість боржника ОСОБА_2 по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-12338 становила 73 144 грн.

Також судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 зареєстрована за адресою матері ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 ., проте, влітку 2018 року ОСОБА_6 поїхала на канікули в село Полковниче Ставищенського району Київської області до своїх баби і діда зі сторони батька ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , де з власної волі вирішила залишитися проживати, з вересня 2018 року і на час звернення позивача з цим позовом його дочка ОСОБА_6 навчається у місцевій Журавлиській загальноосвітній школі Ставищенського району.

Встановлено, що батько дівчинки ОСОБА_2 зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_3 . Зі слів позивача, він працює не офіційно водієм на маршруті декілька днів на тиждень, вільний час проводить з донькою в селі.

Задовольняючи позов у оскаржуваній частині суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач набув право на отримання аліментів від матері дитини ОСОБА_1 , оскільки він утримує дитину.

З таким висновком суду першої інстанції колегія апеляційного суду погодитись не може, оскільки відповідно до ст.180 СК України обов`язком обох батьків є утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Заперечуючи проти спроможності батька утримувати дитину відповідачкою надано рішення суду, яким встановлено заборгованість батька по сплаті аліментів та стягнуто з нього неустойку, яка станом на 01 жовтня 2019 року становила 73 144 грн.

У судовому засіданні відповідачка також зазначила, що має намір брати та бере участь в утриманні дочки в грошовій і натуральній формі, однак батько повертає придбані нею речі для дочки їй назад, чого позивач не заперечив у судовому засіданні.

Враховуючи наведене, є правильним висновок суду першої інстанції що саме на батьків закон покладає утримання неповнолітніх дітей, однак дійшов помилкового висновку, що право звернення з цим позовом належить батькові, з яким дитина не проживає.

Оскільки дочка позивача і відповідачки проживає з бабою і дідом, тому саме їм належить право звернення до суду в інтересах внучки відповідно до ст. 258 СК України, згідно з якою баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Суд першої інстанції указаного не врахував та вирішуючи спір виходив із того, що факт проживання ОСОБА_6 разом з батьками позивача автоматично надає право батьку стягувати аліменти.

Ураховуючи встановлені обставини, пояснення сторін у цій справі, колегія апеляційного суду визнає переконливими доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а тому дійшла висновку щодо доведеності підстав для скасування відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині з ухваленням нового судового рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

У разі зміни місця проживання дочки, зокрема переїзду дочки до батька чи матері, відповідно той із них вправі звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, підлягає відшкодуванню за рахунок держави судовий збір, сплачений відповідачкою за подання апеляційної скарги у сумі 1152 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі ј частки з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

Судовий збір за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) у сумі 1152 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба