КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року місто Київ

справа №761/14990/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року про часткове задоволення скарги, постановлену під головуванням судді Осаулова А.А., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича, стягувач: Управління патрульної поліції в місті Києві,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В., в якій просив:

визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В. відносно виконання постанови №746332, виданої 26 січня 2017 року УПП у місті Києві про стягнення з нього на користь держави боргу у розмірі 761 грн.;

зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В. зняти арешт з рахунку №НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк» на ім'я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати;

визнати неправомірною та скасувати постанову від 01 лютого 2020 року ВП №56195872 державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В., якою накладено арешт на грошові кошти, а саме: заробітну плату, що міститься на рахунку №НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Універсал Банк» на ім'я ОСОБА_1

В мотивування вимог посилався на те, що на виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження №56195872 з примусового виконання постанови №746332, виданої 26 січня 2017 року УПП у місті Києві про стягнення з нього на користь Держави боргу у розмірі 510 грн.

Вказував, що постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського О.В. від 01 лютого 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 в сумі 761 грн. (з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження).

Зазначав, у результаті винесення державним виконавцем вказаної постанови було арештовано його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Універсал Банк» для нарахування заробітної плати.

Посилався на те, що в зв`язку з наведеним, він не може отримати заробітну плату, яка являється єдиним джерелом його існування, а також немає можливості оплачувати комунальні платежі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського О.В. щодо винесення постанови 01 лютого 2020 року про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №56195872 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Універсал Банк» неправомірними.

Постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського О.В. від 01 лютого 2020 року про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №56195872 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку №НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Універсал Банк» скасовано.

В решті вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження №56195872 з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №746332 від 26 січня 2017 року, винесеної УПП в місті Києві про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь Держави у розмірі 510 грн.

Вказував, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 постанови, винесеної УПП в місті Києві, державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинським О.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Зазначав, що АТ «Універсал Банк» після отримання постанови державного виконавця про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належать боржнику повинен був повідомити, що рахунки, на які накладено арешт, є рахунками зі спеціальним режимом призначення, на які законом заборонено накладення арешту і повернути зазначену постанову без виконання в даній частині. Однак, таких повідомлень від АТ «Універсал Банк» на адресу державного виконавця не надходило.

Вказував на те, що постанова про арешт коштів боржника від 01 лютого 2020 року містить пряму заборону щодо накладення арешту на рахунки, на які законом заборонено накладати такий арешт.

Посилався на те, що з огляду на те, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, а матеріали справи не містять відомостей в підтвердження спеціального режиму використання спірного карткового рахунку та/або відомостей в підтвердження тієї обставини, що на грошові кошти, які знаходяться спірному рахунку звернення стягнення заборонено законом, вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

ОСОБА_1 , державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинський О.В., стягувач: УПП в місті Києві в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №56195872 з примусового виконання постанови №746332, виданої 26 січня 2017 року УПП у місті Києві про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу у розмірі 510 грн.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В. від 01 лютого 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 761 грн.

Як вбачається із довідки, виданої ТОВ «Фрідом Фінанс Україна» від 22 травня 2020 року вих. №1154, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Фрідом Фінанс Україна» з 23 вересня 2019 року на посаді інвестиційного експерта. Заробітну плату він отримує на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на його ім'я в AT «Універсал Банк» для виплати заробітної плати відповідно до договору №40.17.000020 від 12 лютого 2020 року про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб для здійснення організацією розрахунків з ними щодо виплати заробітної плати та інших платежів, укладеного між ТОВ «Фрідом Фінанс Україна» та АТ «Універсал Банк».

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 вказував на те, що в результаті винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника було арештовано його рахунок № НОМЕР_1 , який використовується в AT «Універсал Банк» для нарахування йому заробітної плати, а тому він не може отримати заробітну плату, яка є єдиним джерелом його існування, а також не має можливості оплачувати комунальні платежі.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В. від 01 лютого 2020 року про арешт коштів боржника, ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку цивільного судочинства зі скаргою дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В.

Задовольняючи частково скаргу, визнаючи дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В. щодо винесення постанови 01 лютого 2020 року про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №56195872 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Універсал Банк» неправомірними та скасовуючи вказану постанову в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку №НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на зарплатний рахунок суперечить вимогам законодавства та порушує права ОСОБА_1 .

Разом з тим, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В., суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 2 частини першої статті 3 вказаного Закону постанови судів у справах про адміністративні правопорушення є окремими виконавчими документами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції .

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб держаної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно вимог ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В., заявник оскаржує постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 01 лютого 2020 року, яка винесена ним при примусовому виконанні виконавчого документа, а саме постанови у справі про адміністративне правопорушення №746332 від 26 січня 2017 року, винесеної УПП в місті Києві про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 510 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (пункт 1); адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті (пункт 4).

Відповідно до частини другої цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 оскаржує дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, а відтак помилковим є висновок суду першої інстанції про можливість розгляду такої скарги в порядку цивільного судочинства.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та розглянув скаргу ОСОБА_1 у порядку цивільного судочинства.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що скарга ОСОБА_1 дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В. не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства колегія суддів вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Також відповідно до вимог ч.1 ст.256 ЦПК України апеляційний суд повідомляє ОСОБА_1 , що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва та одночасно роз`яснює, що заявник має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду з заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року - скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича, стягувач: Управління патрульної поліції в місті Києві - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: