Провадження № 2-о/761/259/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Валовій Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києвіа надійшла заява ОСОБА_1 (надалі за текстом - заявник/заявниця), громадянки Російської Федерації, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту родинних відносин.

Так, заявник просить суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, м. Чигирин Київської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є її онукою.

Встановлення зазначеного факту родинних відносин важливе для Заявниці, оскільки в подальшому вона збирається звернутися до органів міграційної служби України для отримання дозволу на імміграцію в Україні на підставі територіального походження за ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні, яке відбулось 21 вересня 2020 року, представник заявника заяву підтримав повністю з підстав зазначених у заяві, просив її задовольнити.

Заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши докази, суд дійшов до висновку про те, що заява, про встановлення факту родинних відносин не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч.2 ст.294 ЦПК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Як вбачається з поданої до суду заяви про встановлення факту родинних відносин, він просить суд винести рішення яким встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, м. Чигирин Київської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є її онукою.

Встановлення даного факту заявнику необхідно для заявника, оскільки заявник в подальшому має намір звернутися до органів міграційної служби України для отримання дозволу на імміграцію в Україні на підставі територіального походження за ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Так, відповідно до п.17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання. Підставою для видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у частині сімнадцятій статті 4 цього Закону, є відповідний указ Президента України про припинення громадянства України та заяви таких осіб.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті, іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Відповідно до ч.14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Відповідно до ч. 14 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Як вбачається із заяви, встановлення даного факту заявнику необхідно, оскільки заявник в подальшому має намір звернутися до органів міграційної служби України для отримання дозволу на імміграцію в Україні на підставі територіального походження за ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Так, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено отримання посвідки саме на постійне місце проживання передбачено лише у випадку імміграції в Україну на постійне проживання та у випадку, якщо іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні. В інших випадках можливо отримати посвідку на тимчасове проживання на території України.

Відповідно до ч.9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Однак, як вбачається із матерів справи заявник до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції із заявою про отримання посвідки на постійне місце проживання взагалі не звертався, а лише зазначає про наявність наміру звернутися, доказів іншого ним суду не надано, а отже таке звернення до суду є передчасним.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні цієї частини заяви відмовити як в необґрунтованою та такій, що не підлягає задоволенню.

Крім цього, як вбачається із матеріалів заяви, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, який не потребує встановлення, оскільки вказаний факт підтверджується довідкою про укладення шлюбу №1197 від 18 квітня 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_3 (росіянин) та ОСОБА_2 (українка) уклали шлюб, засвідчений Замоскворецьким відділом ЗАЦС м. Москви, актовий запис №277 від 07 травня 1942 року (а.с. 18-19). Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 її батьками записано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 25-26).

Тобто, факт про те, що заявниця є онукою ОСОБА_2 підтверджується зазначеними вище матеріалами справи та ніким не оспорюється.

Проте, для того щоб встановити місце народження померлої ОСОБА_2 , заявниці слід звернутися до суду із заявою про встановлення факту народження особи в певний час. Отже заявниці слід звернутися до суду з іншою заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 263, 264, 265, 315, 319 ЦПК України, суд

Керуючись ст.ст. 258-261, 293-294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту родинних відносин - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.І. Саадулаєв