Справа № 219/379/19
Провадження № 2/219/178/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2020 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючого судді Погрібної Н.М.,
за участю секретаря судового засідання Захарчук М.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування із чужого незаконного володіння грошових коштів та стягнення вартості товару,-
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 витребування із чужого незаконного володіння грошових коштів та стягнення вартості товару.
В обґрунтування позовних вимог, після уточнення позовних вимог, вказувала, що в червні 1999 року вона познайомилась із ОСОБА_5 та приблизно з цього часу по лютий 2004 року вони спільно проживали з ним однією сім`єю. Після цього, вони припинили спільне сімейне проживання та більше не мали спільного бюджету, не підтримували сімейні відносини. Вона зареєстрована , як фізична особа-підприємець відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В00 №011240 з 13.09.1999 року. В березні 2005 року, вона за особисті кошти, набуті від підприємницької діяльності, придбала як фізична особа-підприємець об`єкти відчуження права комунальної власності м. Артемівська (Бахмут) у складі - першого поверху нежилої окремо розташованої будівлі по АДРЕСА_1 ; нежилої окремо розташованої одноповерхової будівлі (гараж-сарай) по АДРЕСА_2 . За вказаними адресами в будівлі АДРЕСА_3 ) знаходиться житловий будинок. Зазначені будівлі належать їй і зареєстровані за нею на праві приватної власності, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Свою підприємницьку діяльність вона здійснювала за адресою: АДРЕСА_1 де було розташовано магазин та за адресою АДРЕСА_4 , де знаходився дрібнооптовий склад. Приміщення вказаного складу належало ОСОБА_6 , матері ОСОБА_7 26 листопада 2005 року між нею та ОСОБА_4 було укладено безстроковий трудовий договір, за яким останній зобов`язувався виконувати в неї роботу водія, та виконував ці обов`язки до 31.01.2010року, що підтверджується трудовим договором від 26.11.2005 року. В січні 2016 року вони з відповідачем періодично співмешкали, однак без створення сім`ї, оскільки такі відносини тривали періодично, кожен мав свій дохід та вони не мали спільного бюджету і не вели спільний побут. В цей період ОСОБА_4 , став пред`являти до неї претензії, що нібито вона повинна йому грошові кошти, оскільки вони з ним колись співмешкали, а потім він працював та став претендувати на нібито якесь спільне майно. ОСОБА_4 став вимагати від продавців магазину «Княжий двір», щоб останні віддавали виручку саме йому. У зв`язку з цим, вона вирішила тимчасово припинити роботу магазину. Нею було виявлено, що в період з 03 січня 2016 року по 10.06.20 року, з будинку, розташованого АДРЕСА_2 із сейфу, що там знаходиться зникли грошові кошти: а саме 250 тис. доларів США, 30 тис.євро та 500 000 грн., які зберігались в сейфі та належали їй.Також під час відсутності її в магазині та складі, в період з 20 лютого по 19 березня 2016 року відповідачем було незаконно вивезено товар, що знаходився та перелічений в актах про залишок товару на складі, що становить на суму 651 689,6грн. та в магазині на суму 592019,70грн. Вважає, що ОСОБА_4 заволодів зазначеним вище майном без відповідної правової підстави. За таких обставин, в неї, як у власника майна виникло право на його витребування, просила витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 належні їй майно: грошові кошти в сумі 250 тис. доларів США(що за курсом НБУ 6 947 500 грн.) 30 тис. Євро(що за курсом НБУ становить 951 900 грн.) та 500 000 грн., а також стягнути вартість товару, яким ОСОБА_8 незаконно заволодів, в сумі 124 3708,80 грн. та судові витрати у сумі 9605 грн.
В судовому засіданні позивачка та її представник на позовних вимогах наполягали, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, у встановленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до частини 11 ст. 128 ЦПК України, від нього не надійшла заява про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу об`єкта відчуження права комунальної власності територіальної громади міста Артемівська від 25.03.2005 року, ОСОБА_1 є власником групи інвентарних об`єктів у складі: першого поверху нежилої окремо розташованої будівлі( АДРЕСА_1 ); нежилої одноповерхової окремо розташованої будівлі (гараж-сарай) ( АДРЕСА_2 ).
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, розташованої у АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу 1-1732 від 30.03.2005 року, засвідченого Артемівською державною нотаріальною конторою.
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, розташованої у АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу 1-1732 від 30.03.2005 року, засвідченого Артемівською державною нотаріальною конторою.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, власником будинку, який розташований у АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого у АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 12.05.2008 року.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нежитлове приміщення, яке розташоване у АДРЕСА_1 власником є ОСОБА_1 .
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, розташованого у АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2007року.
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 736320, ОСОБА_9 на підставі рішення Артемівської міської ради від 25.04.2007 року за № 5/15-326, є власником земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 203397, ОСОБА_9 на підставі рішення Артемівської міської ради від 25.07.2007 року за № 5/19-381, є власником земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки, для обслуговування магазину.
Відомостями про залишок товару у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого у АДРЕСА_1 , станом на 14.02.2016 року, вартість товару складає 71 966,90 грн.
Відомостями про залишок товару «Дрібковоптовий склад» розташованого у місті Бахмуті по вул. 60 років Утворення СРСР, 33, станом на 14.02.2016 року, вартість товару складає 86 733,00 грн.
В судовому засіданні був допитий свідок ОСОБА_10 , який суду пояснював, що він працював на оптовому складі, який розташований по вул. 60 років Утворення СРСР, який належить ОСОБА_1 . Йому відомо, що ОСОБА_4 працював у ОСОБА_1 водієм, в яких вони були стосункам, йому не відомо, не цікавився. ОСОБА_4 наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження, та вона потрапила до лікарні, йому відомо, що ОСОБА_4 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який належить ОСОБА_1 , незаконно вивозив продукти, муку, цукор, який продавав на ринку. Ці відомості останньому відомо зі слів знайомих. Одного разу, ОСОБА_4 попросив його загрузити товар з магазину «Княжий двір», на що він погодився, куди ОСОБА_11
вивозив товар йому не відомо, нічого з цього приводу не пояснював.
В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_12 , яка суду пояснювала, що працювала продавцем у магазині «Княжий двір». Їй відомо, що, коли ОСОБА_1 потрапила до лікарні, прийшов ОСОБА_11 та забирав виручку з магазину, надав вказівки, щодо заказу товару, керував у магазині. Продавці питали у ОСОБА_7 , чому він керує, на що він відповів: « ОСОБА_1 тепер ніхто, він буде керувати тут». З цього приводу вона дзвонила ОСОБА_1 , нащо вона казала робить так, як він каже, а то теж потрапите до лікарні. ОСОБА_13 погрожував її напарниці, фізичною розправою. З приводу погроз ОСОБА_13 вона не зверталась до правоохоронних органів.
В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_14 , яка суду пояснювала, що вона працювала продавцем у магазині «Княжий двір» з 2013 року. Їй відомо, що у січні 2013 року ОСОБА_11 побив ОСОБА_1 , та остання потрапила у лікарню. ОСОБА_11 працював водієм у ОСОБА_1 . Їй відомо, що ОСОБА_15 приходив до магазину та забирав виручку, надав вказівки щодо заказу товару, керував у магазині. Чому він керував у магазині, їй не відомо.
В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_16 , яка суду пояснювала, що вона працювала продавцем до закриття магазину «Княжий двір» до того часу, коли ОСОБА_11 побив ОСОБА_1 . Після закриття вони з іншими продавцями робили інвентаризацію товару. Вона бачила, як ОСОБА_11 з магазину вивозив товар, ключі від складу були у ОСОБА_7 . З даного приводу вона дзвонила ОСОБА_1 , та остання казала робить так, як він каже, не суперечити йому. Свідок вважала, що ОСОБА_11 займався самоправством, але з даного приводу вона не зверталась до правоохоронних органів.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України.
Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду. справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України).
Тобто майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування, якщо позивач надасть докази, а саме підтвердження право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, жодний доказ, наданий позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача щодо підтвердження права власності на витребуване майно, щодо факту вибуття майна з її володіння поза її волі, щодо наявності майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 95, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування із чужого незаконного володіння грошових коштів та стягнення вартості товару, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Артемівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст рішення суду виготовлений 05.10.2020 року.

Суддя Н.М.Погрібна