ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті апеляційного провадження

23 березня 2020 року

м. Харків

справа № 640/4679/17-ц

провадження № 22ц/818/2192/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року в складі судді Золотарьової Л.І. по справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» про стягнення заборгованості заробітної плати з компенсаціями, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Повний текст рішення складено 21 травня 2018 року.

На вказане рішення суду 22 червня 2018 року до суду апеляційної інстанції Український державний науково-дослідний інститут проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року апеляційну скаргу Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалу суду поштою 30 липня 2018 року Український державний науково-дослідний інститут проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року касаційну скаргу Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» - задоволено, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 21 лютого 2020 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для приведення апеляційної скарги у відповідність до вимог статті 356 ЦПК України, а саме надання апеляційної скарги в оригіналі, її копій і доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, надання повноважень директором інституту ОСОБА_2 на час подачі апеляційної скарги, надання до суду заяви про поновлення строку з наданням відповідних доказів щодо цього та оплати судового збору в сумі 3192, 42 грн з дня отримання копії цієї ухвали.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що як вбачається з матеріалів справи апеляційну скаргу Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року повернуто апелянту, у зв`язку з чим матеріали справи не містять оригіналу апеляційної скарги з підписом особи, яка її подала, а також не надано копій апеляційної скарги і доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

З апеляційної скарги вбачається, що вона підписана директором інституту ОСОБА_2 .

Однак, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є загальнодоступним, вбачається, що з 30 листопада 2010 року керівником інституту та підписантом вказано ОСОБА_3 , також підписантом з 30 листопада 2010 року вказано ОСОБА_4 згідно наказу №196 К/О від 06 липня 2018 року.

З договору про надання правової допомоги № 31/07/2017, вбачається, що він укладений між адвокатом Григоренком Д.А. та Українським державним науково-дослідним інститутом проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» в особі виконуючого обов`язки директора ОСОБА_2, що діє на підставі наказу № 482 К/ОС від 02 вересня 2013 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Проте, матеріали справи не містять наказу № 482 К/ОС від 02 вересня 2013 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про призначення виконуючого обов`язки директора ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи рішення ухвалено 17 травня 2018 року. Повний текст рішення складено 21 травня 2018 року, тому строк на подачу апеляційної скарги у Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» закінчився 20 червня 2018 року.

Проте, Український державний науково-дослідний інститут проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» подав апеляційну скаргу лише 22 червня 2018 року, тобто з порушенням строку на апеляційне оскарження рішення.

В апеляційній скарзі Український державний науково-дослідний інститут проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» зазначив, що копію оскаржуваного рішення отримано поштою лише 13 червня 2018 року та надав ксерокопію конверту з трек-номером.

Однак, з наданої копії не вбачається, що інститут дійсно отримав копію оскаржуваного рішення 13 червня 2018 року, а на сайті ПАТ «Укрпошта»дані про відправлення за номером № 915 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Тобто, Українським державним науково-дослідним інститутом проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео»не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

При цьому, апелянт не порушує питання про поновлення цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи копію вказаної ухвали Український державний науково-дослідний інститут проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» отримав 28 лютого 2020 року (а.с.154 том 2), проте апелянтом вказані недоліки до теперішнього часу не усунуто.

Клопотань про поновлення строку, квитанції про сплату судового збору, оригіналу апеляційної скарги з її копіями і доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи або інших клопотань, пов`язаних з апеляційною скаргою від Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» до суду апеляційної інстанції не надходило.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП «Голуб» проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип юридичної визначеності як складова частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянтів самостійно цікавитися перебігом розгляду їхньої скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянтів свідчить про їхнє небажання захищати свої процесуальні права та зловживання правом на апеляцію.

Враховуючи викладене, вважаємо за необхідне відмовити Українському державному науково-дослідному інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» у відкритті апеляційного провадження у цій справі.

Керуючись ч.4 ст.357, ч.4 ст.358 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року в складі судді Золотарьової Л.І. по справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього середовища «Укрводгео» про стягнення заборгованості заробітної плати з компенсаціями, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина