Справа 642/784/20
Провадження № 2/642/619/20

У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді ВіктороваВ.В.

за участю секретаря Шаповал Д.В.

розглянувши заяву представника позивача, діючої за довіреністю ОСОБА_1 Ганни Анатоліївни про витребування доказів по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 14.02.2020 року провадження за вищевказаною справою було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

13 березня 2020 року через канцелярію суду представник позивача подала клопотання про витребування доказів у Головному управлінні ДПС у Харківській області стосовно ОСОБА_3 із зазначенням інформації що стосується предмета доказування, а саме: щодо розміру заробітної плати та нарахування і виплати інших доходів (премій, надбавок) за період з 01 січня 2017 року до моменту отримання адвокатського запиту, а також щодо підтвердження або спростування інформації, що у зазначений період ОСОБА_3 перебував у офіційних трудових відносинах або виконував роботу або надавав послуги по договору підряду або іншим цивільно- правовим угодам та вказати, де саме.

Клопотання обґрунтоване тим, що у надані вищезазначеної інформації на запити Головним управлінням ДПС у Харківській області було відмовлено, посилаючись на ст. 5 ЗУ «Про захист персональних даних», відповідно до якої персональні дані (відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована), крім знеособлених персональних даних, за режимом доступу є інформацією з обмеженим доступом, а також посилаючись на ст. 14 ЗУ «Про захист персональних даних», відповідно до якої поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу з баз персональних даних за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, а також посилаючись на п.21.15 ст. 21 Податкового кодексу України, відповідно до якого посадові особи контролюючих органів зобов`язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи, а також посилаючись на п. 17.1.9 ст. 17 Податкового кодексу України відповідно до якого, платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію державну, комерційну, банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, крім випадків коли це прямо передбачено законами.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє участникам судового процессу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання представника позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не вказано у клопотанні, які обставини можуть підтвердити витребувані докази та яке вони матимуть значення для правильного вирішення справи. Крім цього матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи, тому необхідності для витребування доказів, про які просить представник позивача, немає.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Керуючись ст.ст. 84, 260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача, діючої за довіреністю ОСОБА_5 , про витребування доказів по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя В.В. Вікторов