ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Мисечко А.І.,

за участі представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 червня 2020 року

по справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною скаргою, в якій просила визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л., що полягає у не закритті виконавчого провадження № 56505911 з виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.01.2017 року у справі № 524/10778/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельтабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 278464,84 грн. та судового збору у сумі 2784 грн. 62 коп.

Також просила, зобов`язати приватного виконавця закрити вищевказане виконавче провадження, зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна та коштів (рахунків) що їй належить, виключити з Єдиного реєстру боржників відомості відносно неї, постанову про закриття виконавчого провадження направити всім сторонам і зацікавленим особам, а також вчинити усі інші дії передбачені Закону України «Про виконавче провадження», пов`язані із закінченням виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження № 56505911 про стягнення з неї коштів (кредитної заборгованості) на користь ПАТ «Дельтабанк» згідно з виконавчим листом, виданим 06.01.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука на виконання рішення суду від 04.03.2015 року у справі № 524/10778/14-ц, яке набрало законної сили 27.04.2015 року.

03.03.2020 року вона звернулась до приватного виконавця Скрипника В.Л. із заявою про закриття виконавчого провадження № 56505911 та зняття арешту із усього рухомого та нерухомого майна. В обґрунтування своєї заяви посилалась на те, що виконавче провадження відкрито на виконання виконавчого листа, який подано із пропуском строку, встановленого судом та Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення його до виконання.

Вказувала, що приватний виконавець безпідставно залишив її заяву про закриття виконавчого провадження без задоволення посилаючить на те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа не закінчився.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 червня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. у виконавчому провадженні № 56505911 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом помилково застосовано до спірних правовідносин норми перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки кінцевий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено до 27.04.2016 року, у той час як перехідні положення набрали законної сили лише 03.09.2016 року, тобто поза межами дії виконавчого провадження.

Крім того, вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відрахування строків пред`явлення виконавчого листа до виконання саме з дати його видачі 06.01.2017 року є помилковими, оскільки строк необхідно рахувати з моменту набрання рішення суду законної сили.

Також вказує, що виконавчий лист фактично не повертався стягувачу з підстав передбачених ч.5 ст. 12 ЗУ « Про виконавче провадження» , а повернуто з інших підстав.

Таким чином вважає, що строки для пред`ялення виконавчого листа для виконання не переривалися.

31.08.2020 року до апеляційного суду надійшов відзив від приватного нотаріуса Скрипника В.Л., в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

В судове засідання з`явились представник апелянта - ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу місцевого суду скасувати, скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Інші учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Від Приватного виконавця Скрипника В.Л. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справив апеляційній інстанції.

Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження № 56505911 з виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука виданого 06.01.2017 року у справі № 524/10778/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельтабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 278464 грн. 84 коп. та судового збору у сумі 2784 грн. 62 коп.

Вказаний виконавчий лист видано судом 06.01.2017 та у ньому зазначено дату набрання рішенням суду законної сили 27.04.2015, строк пред`явлення його до виконання до 27.04.2016.

Місцевим судом також встановлено та вбачається з метеріалів справи, що згідно засвідченої копії виконавчого листа № 524/10778/14-ц та повідомлення Автозаводського ВДВС м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 26.10.2017 №104709, цей виконавчий документ було пред`явлено стягувачем до виконання, а 26.10.2017 повернуто Автозаводським ВДВС стягувачу без виконання у зв`язку з невідповідністю виконавчого документу вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутня печатка органу, що видав).

Виконавчий лист був повторно пред`явлений до виконання згідно з заявою стягувача від 22.05.2018 (отримана виконавцем 31.05.2018), за результатами чого приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 31.05.2018 відкрито виконавче провадження № 56505911, що підтверджується витягом з АСВП.

03.03.2020 року боржник звернулась до приватного виконавця з заявою щодо закінчення виконавчого провадження, проте їй було відмовлено, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не закінчився.

Відмовляючи в задоволенні скарги, місцевий суд виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого документа № 524/10778/14-ц до виконання не закінчився, оскільки виконавчий лист було повернуто ВДВС з підстав, які не залежали від стягувача, такий строк перервався та розпочався заново з 26.10.2017 (дати повернення Автозаводським ВДВС виконавчого документа стягувачу). Тому, повторне його пред`явлення до виконання 31.05.2020 було здійснено в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Згідно ч.2,3 ст. 129-1Конституції Українисудове рішення є обов`язковим до виконання.Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Обов`язковість виконання судових рішень як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд - встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст. 6, 13, ст. 1 Першого протоколу)Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Відповідно достатті 9 Конституції України,статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»- Конвенція є частиною національного законодавства України, а судова практика ЄСПЛ визнається джерелом права.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу - зазначає ЄСПЛ також в рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»(Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, №40450/04, 15.10.2009).

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, і що виконання судового рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, а саме у справах: «Ромашов проти України»(Romashov v. Ukraine, № 67534/01, 27.07.2004),«Дубенко проти України»(Dubenko v. Ukraine, № 74221/01, 11.01.2005),«Бурдов проти Росії»(Burdov v. Russia, № 59498/00, 07.05.2002), «Горнсбі проти Греції»(Hornsby v. Greece, № 18357/91, 19.03.1997),«Іммобільяре Саффі проти Італії»(Immobiliare Saffi v. Italy, № 22774/93, 28.07.1999)та багатьох інших.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» про те, що виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення. Строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Оскільки виконавчий лист було повернуто Автозаводським ВДВС стягувачу 26.10.2017 року, то такий строк перервався і розпочався заново з 26.10.2017 року.

Таким чином, вбачається, що повторне його пред`явлення до виконання 31.05.2020 року здійснено в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Доводи апеляційної скарги, про річний термін пред`явлення виконавчого листа до виконання, не заслуговують на увагу, оскільки виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років( ст. 12 ЗУ « Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки, що виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривався не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з невідповідністю документа вимогам закону не позбавляє стягувача права на повторне пред`ялвення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановлено ЗУ « Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки містяться у постанові ВС у справі № 522/12314/18 від 28 березня 2019 року.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам скарги заявника, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

О.Ю. Кузнєцова