Рішення

Іменем України

13 березня 2020 року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.,

при секретарі: Цукановій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

Встановов:

У вересні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог у позові зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_10 , який на день смерті був зареєстрований та мешкав в АДРЕСА_1 . Померлому належала земельна ділянка(пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_1 0156807, розміром 8,76 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Агрос», виданого Приазовською райдержадміністрацією 10.03.1999 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай за № 114 від 20.01.2000 року.

Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_10 є його дружина ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та його діти, а саме: доньки ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_12 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_13 (дівоче прізвище ОСОБА_14 ) та сини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які на час смерті батька разом з ним проживали та були зареєстровані, що підтверджується довідкою, виданою Приазовською селищною радою № 1054 від 27.05.2019 року.

Крім них спадкоємцем першої черги за законом є також донька померлого, ОСОБА_4 , яка не мешкала разом з померлим та була зареєстрована за іншою адресою.

В термін, передбачений ст.1270 ЦК України до Приазовської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулась дружина померлого ОСОБА_11 та відповідач ОСОБА_4 ,внаслідок чого 30.11.2004 року була заведена спадкова справа за № 462, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 56483126 від 11.06.2019 року.

Також зазначено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_12 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_13 (дівоче прізвище ОСОБА_14 ) та сини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в силу ч.3 ст.1268 ЦК України також вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки мешкали та були зареєстровані разом з померлим та не звертались до нотаріуса з заявами про відмову від спадщини. Крім того, їх мати ОСОБА_11 запевнила всіх, що право на вказану земельну частку (пай) буде оформлено за нею, а після її смерті все майно, яке належить їй буде розподілене між всіма її дітьми у рівних частках.

Тобто, під час оформлення спадщини після смерті ОСОБА_10 , його дружина ОСОБА_11 та відповідач (дочка спадкодавця) ОСОБА_4 навмисно не повідомили нотаріуса про існування інших осіб, які фактично прийняли спадщину, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивачів.

Внаслідок існування вищевказаних обставин позивачі не можуть належним чином скористатися своїм правом та оформити спадщину, оскільки в позасудовому порядку вирішити це питання не представляється можливим, що змусило звернутися позивачів до суду.

Оскільки про порушення свого права позивачі дізналися лише в квітні 2019 року під час зібрання документів для оформлення спадщини, а вказані обставини вважають поважними причинами пропуску строку для прийняття ними спадщини, тому просили суд позов задовольнити та визначити додатковий строк для подання до Приазовської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день, час і місце розгляду справи, про що є зворотне повідомлення. Крім того, остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, але за участю її представника адвоката Кальченка А.В.( т.1 а.с.89).

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день, час і місце розгляду справи, про що є зворотне повідомлення. Крім того,останній надав суду заяву про розгляд справи без його участі,але за участю його представника адвоката Кальченка А.В.( т.1 а.с.90).

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув,будучи належним чином сповіщеним про день,час і місце розгляду справи,про що є зворотне повідомлення. Крім того, останній надав суду заяву про розгляд справи без його участі, але за участю його представника адвоката Кальченка А.В.( т.1 а.с.91).

Представник позивачів адвокат Кальченко А.В. їх позов підтримав та просив задовольнити, пославшись на ті підставі, які викладені в позовній заяві. Додатково в судовому засіданні пояснив, щопозивачі не зверталися до нотаріальної контори щодо оформлення спадщини через відсутність грошових коштів і після того, як в 2019 році ОСОБА_1 звернулась вперше і, отримавши від нотаріуса постанову від 12.04.2019 року про відмову у в оформленні спадщини на земельну ділянку та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, з якої вони довідались про існування свідоцтв про право на спадщину, то саме з цього часу вони дізналися про порушення свого права. Стверджує, що позивачі були зареєстровані та проживали за однією адресою разом зі спадкодавцем по день його смерті, що підтверджується довідкою, виданою селищною радою. Просив суд не брати до уваги документи, які стосуються інформації щодо спадщини після смерті їх матері.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день, час і місце розгляду справи, про що є зворотнє повідомлення. (т.1 а.с.248).

Її представник адвокат Діоба Д.Г. проти позову заперечував в повному обсязі та просив суд в задоволенні позову відмовити, пославшись, що спір про право відносно предмету позову взагалі відсутній. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 взагалі не зверталися до нотаріальної контори для реалізації спадкових прав, а ОСОБА_1 хоча й було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, постанова обґрунтована не порушенням строку для прийняття спадщини, а іншими обставинами. Звертає увагу, що позивачі звернулися з даним позовом, при цьому в заяві зазначають, що прийняли спадщину фактичним шляхом, тобто спір про право відсутній.

Просив суд застосувати строки позовної давності за вищевказаним позовом мотивуючи тим, що в період з 01.12.2004 року по 01.12.2007 року позивачі мали реальну можливість довідатись про можливі порушення своїх прав або про осіб, які їх порушили та звернутись до суду з метою реалізації чи захисту таких.

Треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , в судове засідання не прибули, буду належним чином сповіщеними про день, час і місце розгляду справи, про що є зворотні повідомлення. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 також в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність (т.1 а.с. 94, а.с. 95, а.с. 96). Крім того, представник третіх осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 адвокат Кальченко А.В. позов позивачів підтримав.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини з приводу здійснення права на спадкування.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13.06.2013 року (т.1 а.с.18).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є дітьми спадкодавця, що підтверджуються свідоцтвами про народження: 111-ЖС № НОМЕР_3 від 23.02.1985 року (т.1 а.с.11), 11-ЖС №415114 від 25.04.1981 року (т.1 а.с.14) та 11-ЖС №451224 від 21.05.1983 року (т.1 а.с.17).

На момент смерті ОСОБА_10 , померломуналежала земельна ділянка (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_1 0156807, розміром 8,76 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Агрос», виданого Приазовською райдержадміністрацією 10.03.1999 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай за № 114 від 20.01.2000 року (т.1 а.с.20).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (т.1 а.с.21) видно, що заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_10 , дата реєстрації 30.11.2004 року.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 28.12.2012 року (т.1 а.с.22).

Постановою державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Шевченка С.О., який діяв в порядку заміщення державного нотаріуса Приазовської державної нотаріальної контори Запорізької області від 12.04.2019 року (т.2, а.с.5), ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадщини на земельну ділянку та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 її батькові, у зв`язку з ненаданням документів, які б підтверджували право власності померлого на земельну ділянку. Також зазначено про те, що заведено спадкову справу № 462 після померлого на підставі заяв ОСОБА_11 , дружини спадкодавця та ОСОБА_4 доньки спадкодавця, про інших спадкоємців інформації не значиться. 13.02.2009 року кожній було видано свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/2 частці на земельну ділянку .

За повідомленням завідувача Мелітопольської державної нотаріальної контори, який діє в порядку заміщення завідуюча Приазовської державної нотаріальної контори Запорізької області від 31.01.2020 року (т.1 а.с.184), спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , який є батьком позивачів заведена ІНФОРМАЦІЯ_3 року та закінчена 13.02.2009 року.

З копії спадкової справи № 462, яка належним чином завірена (т.1 а.с.185-197) вбачається, що 26.11.2004 року до нотаріальної контори зверталася ОСОБА_4 . з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька; ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 року дружина померлого - ОСОБА_11 , яка на момент смерті чоловіка разом з ним проживала та була зареєстрована за однією адресою, з заявою щодо прийняття спадщини за законом (спільне проживання). 13.02.2009 року обом видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку кожній спадкового майна, яке складається з права на земельну частку ПАЙ розміром 8,76 гектарів, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Агрос» Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, посвідченого сертифікатом серії ЗП № 0156807, виданого Приазовською райдержадміністрацією 10.03.1999 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку частку ПАЙ за № 114 від 20.01.2000 року.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Із змісту позовної заяви вбачається, що спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме з цього часу спадщина і відкрилася.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.1 п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у абз. 3,6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику по справам про спадщину» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність в матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Представник позивачів послався на те, що оскільки про порушення свого права позивачі дізналися лише в квітні 2019 року під час збирання документів для оформлення спадщини, то вказані обставини вважають поважними причинами пропуску строку для прийняття ними спадщини, а також із-за відсутності грошових коштів.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом перевірявся факт реєстрації позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно копії їх паспортів (т.1 а.с.9, а.с.12-13), ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 за даною адресою зареєстрованими не значаться.

Відповідність цих даних не підтверджено і копією домової книги, оригінал якої був оглянутий під час розгляду справи (т.1 а.с.219-226).

На запит суду від 17.02.2020 року (т.1 а.с.240, т.2 а.с. 3 ), начальник відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Приазовської селищної ради повідомив, що на день смерті ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_3 (позивач №3) та інші, крім ОСОБА_1 (позивач №1) та ОСОБА_2 (позивач №2). Також даний факт підтверджується даними, наданими державною міграційною службою України (т.2, а.с.1).

Суд критично відноситься до довідки, виданої секретарем селищної ради від 27.05.2019 року щодо реєстрації позивачів за адресою спадкодавця ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ці дані спростовані іншими матеріалами справи, дослідженими судом під час розгляду справи.

Статтями 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з моменту відкриття спадщини і до моменту звернення до суду минуло більше 14 років. Позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою спадкодавця зареєстрованими не значаться, тим самим вони, будучи обізнаними про смерть свого батька (спадкодавця), не надали належних доказів наявності поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня відкриття спадщини протягом шести місяців.

Також, доказів на підтвердження того, що з 01.06.2004 року до 01.12.2004 року у позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували причини пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними для них труднощів на вчинення у визначений законом шестимісячний строк дій щодо прийняття спадщини після смерті батька, матеріали справи не містять.Крім того, позивачі не цікавилися спадщиною, яка відкрилась після смерті їх батька.

В справі відсутні будь-які відомості що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взагалі зверталися до нотаріальної контори, але їм було відмовлено у оформленні спадщини за законом у зв`язку з тим, що вони пропустили шестимісячний строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті їх батька ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наявна постанова нотаріуса від 12.04.2019 року підтверджує факт відмови ОСОБА_1 в оформленні спадщини на земельну ділянку та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що належало ОСОБА_10 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з ненаданням документів, які б підтверджували право власності померлого на земельну ділянку.

Отже, позивачі не довели належними і допустимими доказами обставини щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька, тому суд вважає, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений в ст. 16 ЦК України.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Судом було встановлено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою спадкодавця і, відповідно до ст.1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину.

Отже, судом не встановлено факту порушення особистих прав позивача ОСОБА_5 , які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб відносно предмету позову, тому позовні вимоги останнього є безпідставними.

Представником позивачів адвокатом Кальченком А.В. було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з боку позивачів щодо підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та вислухавши думку учасників справи, суд вирішив відмовити у задоволенні такого клопотання, оскільки ці обставини не стосуються предмету позову.

Посилання позивачів про те, що мати спадкоємців та відповідач по справі не повідомили нотаріуса про наявність у померлого інших спадкоємців, не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вказані обставини не свідчать про неможливість позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самостійно звернутися до нотаріуса у шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини.

Доводи представника відповідача адвоката Діоби Д.Г. про пропуск позивачами позовної давності є необґрунтованими, оскільки на особисте немайнове право позивачів щодо звернення до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позовна давність не поширюється.

Приймаючи до уваги, що позов не підлягає задоволенню, то підстави для стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивачів відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23.03.2020 року.

Суддя : О.М.Апалькова