Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

представник позивача - Неклонський В.І.,

представник відповідача - адвокат Ішутко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в якості відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі - 64339,11 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

18 серпня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди..

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

06 березня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою зупинено провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, - до прийняття Верховним Судом України судового рішення за результатами розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_1 - Ішутка Сергія Юрійовича на рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року.

27 листопада 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою відновлено провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

24 жовтня 2017 року представником відповідача - адвокатом Ішутко Сергієм Юрійовичем подано до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем Toyota є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач при обґрунтуванні своїх вимог посилається на постанову Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі 757/23597/16-п відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 22.03.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9 за участю його автомобіля KIA Magentis д/н НОМЕР_1 та автомобіля BMW д/н НОМЕР_2 під управління ОСОБА_3 , однак в позовній заяві вказано місце дорожньо-транспортної пригоди - м. Київ, вул. Паркова дорога та учасники - автомобіль KIA Magentis д/н НОМЕР_1 та автомобіль Toyota д/н НОМЕР_3 , що не відповідає обставинам викладеним у постанові Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі 757/23597/16-п, на яку посилається позивач. При обґрунтуванні розміру шкоди, позивач посилається лише на висновок експерта та не надає жодного документу, які б підтверджували реальні витрати на ремонт пошкодженого автомобіля.

Представник позивача - Неклонський В.І. в судове засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Ішутко С.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у повному обсязі на підставі обставин викладених у запереченні на позовну заяву.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст.279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки KIA Magentis, д/н НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 з 06.06.2015року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2016р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн..

Постанова не оскаржена та набрала законної сили .

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вищевказаної постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2016р., ОСОБА_1 22.03.2016 року о 20 год. 45 хв. в м. Києві на вул. Народного Ополчення, 9, керуючи автомобілем марки «Кіа», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, а саме: під час виїзду з прилеглої території при повороті ліворуч не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «БМВ», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 (водій ОСОБА_3 ).

В матеріалах справи міститься копія листа Печерського районного суду м. Києва адресованого ОСОБА_5 , у якому вказано, що з метою уникнення сумнівів і протиріч при виконанні постанови суду від 16.06.2016р. по справі №755/23597/16-п необхідно зазначити, що місце події - АДРЕСА_1 та додати автомобіль марки «Тайота», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням воді ОСОБА_6 , як такий що отримав механічні пошкодження в результаті дорожньо-транспортної подій, яка сталась з вини ОСОБА_1

26 вересня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.

16 листопада 2017 року Апеляційним судом м. Києва ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - Петрук Марини Сергіївни, задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Позов задоволено. Присуджено до стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 49 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3360 грн.

17 червня 2020 року Верховним судом постановлено ухвалу, якою прийняти відмову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» від позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року по справі № 755/6872/17 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди визнати нечинними.

Провадження у справі № 75/6872/17 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди закрити.

Відповідно до частини третьої ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність наземного транспортного засобу KIA Magentis, д/н НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5902767.

Транспортний засіб Toyota д/н НОМЕР_3 на підставі права власності належить ТОВ «Компанія Альмагест Груп».

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

25 березня 2016 року укладено договір між ТОВ «Компанія Альмагест Груп» та ФОП « ОСОБА_7 » на виконання договору складено Звіт № 3326 від 19 квітня 2016 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota д/н НОМЕР_3 , встановлено, що вартість ремонтно-відновлюваних робіт, необхідних для його відновлення склала 112539,11 грн.

Відповідно до Акту здачі-прийняття виконаних робіт від 19 квітня 2016 року виконаних ФОП « ОСОБА_7 » по виготовлені автотоварознавчого дослідження збитку завданого автомобілю Toyota д/н НОМЕР_3 , вартість склала - 800,00 грн.

28 листопада 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» визнала вище зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховою подією, відповідно до чого виплатила на користь потерпілої сторони грошові кошти у вигляді здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі - 49000,00 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ТОВ «Компанія Альмагест Груп» на адресу відповідача надіслано вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 62539,11 грн.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах.

Вирішуючи питання належності та допустимості доказів, суд критично відноситься до наданого позивачем листа Печерського районного суду м. Києва, оскільки у постанові Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2016 р. будь які відомості щодо третього учасника дорожньо-транспортної пригоди відсутні, крім того суду не надано інших належних та допустимих доказів, що підтверджують участь автомобіля Toyota д/н НОМЕР_3 , в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, до того ж обставини пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді 22.03.2016 року автомобіля Toyota д/н НОМЕР_3 відповідачем заперечуються та не визнаються.

Отже, Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2016 року № 757/23597/16-п суперечить постанові Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі № 757/23597/16-п, ст. 19 Конституції України, ст. ст. 245,246,283 та 294 КУпАП, ст. ст. 13, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена участь та вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді за участю автомобіля Toyota д/н НОМЕР_3 , який належить позивачу на праві власності.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в якості відшкодування шкоди завданої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 64339,11 грн, то слід зазначити наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Уразі коли відшкодування шкоди в натурі не можливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди позивач посилається лише на Звіт № 3326 від 19.04.2016 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, ремонтну калькуляцію № 3326 від 19.04.2016 року, Акт № 3326 від 19.04.2016 року здачі - прийняття виконаних робіт, квитанція № 0.0.541779814.2 від 22.04.2016 року про оплату за проведене дослідження в розмірі 800 грн., однак при цьому позивач не надає докази реально понесених збитків відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, докази які надає позивач вказують на приблизні витрати, які будуть необхідні для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю вини відповідача у спричинені шкоди майну позивача.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.3, 11, 14, 988, 993, 1187, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 8 , 25, 27 Закону України «Про страхування», с. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 10, 49, 76-81, 89, 141, 264 - 265, 274, 279, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я