ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3612/20 Справа № 212/8539/19 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді -Бондар Я.М.

суддів - Барильської Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг»,на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року, ухваленого суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 26 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АМКР») моральної шкоди завданої смертю на виробництві її батька ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 липня 1996 року о 07-30 год. майстер підприємства «Дніпрококсохімремонт» Цидулін І.І. направив 3-х робітників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виконання робіт по вистиланню пода рампи №4 для складування кокса Криворізького коксохімічного заводу. Робітники прибирали сміття та змили пил із рампи водою. Виконуючи підготовчі роботи вони очікували на прибуття бетону. У зв`язку з тим, що прибуття бетону затримувалося, ОСОБА_2 попросив вогнеупорників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 допомогти йому перекрити підсобне приміщення для зберігання матеріалів та інструментів, оскільки воно протікало. Залишивши робоче місце вони прийшли в підсобне приміщення і почали подавати металошифер на дах. При цьому ОСОБА_2 подавав знизу з приставної металевої драбини. При укладення листа на дах ОСОБА_2 вирішив його поправити та потяг на себе, знаходячись на драбині. При цьому була ушкоджена ізоляція електропроводу, що знаходився під напругою 220В, та лежав зверху на рубероїдній покрівлі. Після відключення електроструму ОСОБА_2 не втримався на драбині та впав на землю. Від дії електроструму він отримав смертельну травму.

Посилаючись на те, що у зв`язку з втратою батька позивач зазнала душевного болю й відчула сильний емоційний стрес, чим їй завдано моральної шкоди, просила стягнути ПАТ «АМКР» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 187785,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» на користь держави судові витрати в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення ставить питання про його зміну в частині збільшення розміру моральної шкоди до заявлених у позові вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не врахував положення ч.3 ст.23 ЦК України, оскільки не в повній мірі виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що суд не врахував, що вона була позбавлена батьківської турботи з вини відповідача у віці 13 років. Також вказує, що судом не була врахована практика Дніпровського апеляційного суду в аналогічних справах, який збільшував розмір моральної шкоди до 200 000 грн. Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає її фактичним моральним стражданням, які вона переносить у зв`язку із смертю батька.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АМКР», вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушує питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог.

Скаржник наголошує на тому, що єдиний доказ, який наданий позивачем є частина Акту про нещасний випадок від 25 липня 1996 року, що стався з її батьком, який вказує на вину єдиного підприємства Криворізьке СУ підприємства «Дніпрококсохімремонт», додатки №4 та №5 до Акту, якими визначено наявність вини підприємства та потерпілого, позивачем не надано.

Відповідач зазначає, що з частини Акту про нещасний випадок, наданого позивачем видно, що підприємство-роботодавець потерпілого та місце де стався нещасний випадок є КСУ підприємства «Дніпрококсохімремонт», тобто винною особою у настанні нещасного випадку з батьком позивач є інше підприємство, а не відповідач ПАТ «АМКР», у зв`язку із чим відповідач у цій справі є неналежним відповідачем, а отже не може нести відповідальності за нещасний випадок, що стався на іншому підприємстві.

Скаржник, посилаючись на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2003 року по справі №Б15-215-01, вказує про ліквідацію юридичної особи Відкритого акціонерного товариства «Дніпрококсохімремонт». Також, посилаючись на відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа - Відкрите акціонерне товариство «Дніпрококсохімремонт» припинена 30 березня 2011 року, номер запису 0009743. З цього витягу встановлено, що підприємство існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва.

Скаржник вказує, що позивач належними та допустимими доказами не довела тієї обставини, що з дня загибелі її батька і до моменту ліквідації підприємства «Дніпрококсохімремонт» сума моральної шкоди не була їй виплачена, що вона зверталася з відповідною заявою до цього підприємства або до Фонду соціального страхування та їй було відмовлено у виплаті відшкодування моральної шкоди, що вона зверталася із такою вимогою в процесі процедури ліквідації підприємства. Відповідач вважає, що позивачем не надано жодних козів причетності підприємства відповідача ПАТ «АМКР» до нещасного випадку, що стався з батьком позивача на підприємстві КСУ «Дніпрококсохімремонт», яке ліквідовано без правонаступника.

Окрім того, скаржник вказує на порушення судом ст.178 ЦПК України, оскільки судом проігноровано право відповідача подати відзив на позов, при цьому зазначає, що отримавши ухвалу суду про відкриття провадження та копію позову, відповідач в строк, встановлений законом надіслав на адресу суду позов, який був отриманий судом після ухвалення рішення. Скаржник вважає, що суд порушував право відповідача на гласність і відкритість судового процесу та на змагальність сторін та фактично позбавив права на участь у розгляді цієї справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася позивач ОСОБА_6 , батьками якої у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_7 (а.с.9).

11 жовтня 2008 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 прийняла прізвище ОСОБА_9 , про свідчить копія свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 від 11.10.2008 (а.с.8).

У відповідності до Акту про нещасний випад, який стався із ОСОБА_2 , вогнеупорником КСУ підприємства «ДКХР», 17.07.1996 о 13-15 год. у коксовому цеху №2 на території підсобних приміщень дільниці №7 ДКХР (підприємство «Днепрококсохімремонт»). ОСОБА_2 було уражено електричним струмом, що спричинило йому пошкодження несумісне із життям. (а.с. 11-14)

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . (а.с.10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що батько позивача загинув на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків та внаслідок смерті близької людини позивачу спричинено моральну шкоду, яку повинен відшкодувати відповідач.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції не дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна вважати законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 6 ЦК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом компенсації моральної шкоди.

У відповідності до статті 440-1 ЦК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Стаття 440-1 ЦК України є загальною нормою, такою, що регулює делікатні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Звертаючись до суду з позовом позивач просила захистити її порушені права у спосіб стягнення моральної шкоди з відповідача - ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»", як з винної у смерті її батька особи.

Як зазначено у позовні заяві та підтверджено наданими позивачем доказами, копією трудової книжки (а.с.15-16), Актом про нещасний випадок від 25.07.1996 (а.с.11-14), батько позивача ОСОБА_2 працював вогнеупірником в Криворізькому спеціалізованому управлінні підприємства «Дніпрококсохімремонт» і нещасний випадок, який призвів до його смерті стався саме під час роботи загиблого на підприємстві «Дніпрококсохімремонт».

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих відповідачем до відзиву на позов, який був відправлений відповідачем у визначений законом строк, однак, отриманий судом вже після ухвалення рішення, вбачається, що така юридична особа, як Відкрите акціонерне товариство «Дніпрококсохімремонт» припинена 30 березня 2011 року, номер запису 0009743 (а.с.42-43).

У статті 51 ЦПК України, визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження-до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.51 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

У пункті 8 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 N 2 роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Таким чином, заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

У пункті 32 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що при ліквідації, банкрутстві або реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат провадиться правонаступником.

Якщо права й обов`язки ліквідованого підприємства не переходять до правонаступника, суми, що підлягають відшкодуванню, капіталізуються і перераховуються органам державного соціального страхування для виплати їх у розмірі і в терміни, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації або банкрутства підприємства без правонаступника ліквідаційна комісія надсилає офіційне повідомлення про це до місцевого органу державного соціального страхування.

Якщо при ліквідації підприємства капіталізація платежів у відшкодування шкоди не проведена, регресна вимога подається органам державного соціального страхування.

З огляду на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено той факт, що відповідач ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»", став правонаступником усіх прав та обов`язків ліквідованого підприємства «Дніпрококсохімремонт» на якому працював і загинув батько позивача, позов ОСОБА_1 пред`явлений до неналежного відповідача не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив належність відповідача ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»" до спірних правовідносин у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»" є належним відповідачем у даній справі, й безпідставно стягнув на користь позивача відшкодування ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»" моральну шкоду у розмірі 170 000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного урахування обставин справи, у зв`язку із чим, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог до ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»".

Згідно п.13 ч.2 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивач по справі на підставі Закону України Про судовий збір була звільнені від сплати судового збору за подачу позовний заяви, судовий збір за подання ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»"апеляційної скарги в розмірі 2550 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України,Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргупозивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року скасувати ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві відмовити.

Судові витрати, понесені Публічним акціонерним товариством «Арселор Міттал Кривий Ріг» за подання апеляційної скарги в розмірі 2550 грн. (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: