Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2569/19 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 18 Доповідач Коломієць О. С. ПОСТАНОВА
16 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.
судового засідання Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/2569/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Коростенський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Житомирського Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2019 року,яке ухвалено суддею Коваленко В.П. у м. Коростені
У травні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є - Акціонерне товариство «Альфа-Банк») в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис. Позовна заява мотивована тим, що 18 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором №283/1-192 від 20.02.2008 року в розмірі 123 134,63 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . У травні 2019 року позивач випадково дізналась, що постановою державного виконавця Коростенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області відкрито виконавче провадження з примусовим виконанням вказаного виконавчого напису.
При цьому зазначає, що виконавчий напис від 18 січня 2018 року вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 2019 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки при його вчиненні приватний нотаріус не встановив існування у стягувача права на звернення стягнення на предмет іпотеки та не перевірив безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Крім того зазначає, що банком пропущено строк звернення до нотаріуса з відповідною заявою, оскільки з дня виникнення у Банка права вимоги на звернення стягнення на іпотечне майно минуло більше трьох років.
З урахуванням вищевикладеного просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. від 18 січня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 744, вчинений за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому зазначає, що висновок суду про спірність суми заборгованості є помилковим, оскільки позивач під час розгляду справи не спростувала її розмір та не надала доказів на підтвердження тієї обставини, що вказана сума є спірною. Також суд не звернув уваги на ту обставину, що приватний нотаріус для вчинення виконавчого напису отримав від банку всі необхідні документи, перелік яких зазначено у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому його дії щодо вчинення виконавчого напису були законними. Нотаріус перевіряє тільки наявність необхідних документів, указаних у постанові уряду, та не встановлює права і законні інтереси учасників правовідносин. Також зазначає, що банк дотримався положень передбачених п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.12 р. № 295/5 щодо направлення вимоги іпотекодавцю та боржнику про усунення порушень, про що свідчить копія вимоги та копії описових вкладень, поштових квитанцій, які містять відмітку поштового відділення зв`язку про направлення вимоги. Вказані докази про повідомлення боржника та іпотекодавця, а також сплив тридцятиденного строку з моменту повідомлення уможливлювали вчинення виконавчого напису нотаріусом, що свідчить про дотримання банком встановлено порядку. Крім того, висновок суду про пропуск банком строку щодо звернення до нотаріуса з відповідною заявою є помилковим, оскільки Банк відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» не скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та не змінював строк виконання основного зобов`язання.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи - приватний нотаріус Чуловський В.А. та представник Коростенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Житомирського Головного територіального управління юстиції у Житомирській областів судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 20 лютого 2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 283/1-192, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 46000,00 грн. зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 19 лютого 2018 року. Додатковою угодою до договору від 21 жовтня 2008 року сторонами було погоджено зміну розміру відсоткової ставки до 21% річних з 01 листопада 2008 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 20.02.2008 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач прийняв в іпотеку належне позивачу на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п.4.5 вказаного кредитного договору, у разі невиконання позичальником зобов`язань, визначених п.п.3.3.8 та 3.3.9 цього договору, а саме порушення позивачем строків повернення кредиту або сплати процентів, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня повернути кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, нараховані санкції та пеню.

Відповідно до наданого банком розрахунку останній платіж боржником було вчинено 28 березня 2014 року.

З урахуванням положень пунктів 1.1, 2.4, 2.5, 3.3.8, 3.3.9, 4.4 кредитного договору та дати здійснення останнього платежу боржником по кредитному договору № 283/1-192від 20.02.2008 року, на 61-ий день невиконання чи неналежного виконання зобов`язання ОСОБА_2 мав погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Починаючи з 09 червня 2014 року у Банка виникло право вимоги щодо виконання боржником кредитного зобов`язання.

18 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис зареєстрований № 744, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору від 20.02.2008 року, на погашення заборгованості за кредитним договором за період з 12 лютого 2015 року по 22 червня 2017 року у розмірі 123 134,63 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3873,44 грн, простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40681,20 грн, заборгованості по нарахованих процентах в розмірі 279,29 грн, простроченої заборгованості по нарахованих процентах в розмірі 76472,25 грн, простроченої заборгованості по нарахованих комісіях в розмірі 1835,45 грн.

Підставою вчинення вказаного виконавчого напису стали документи, що подані представником банку до приватного нотаріуса: заява про вчинення виконавчого напису від 18 січня 2008 року б/н; іпотечний договір від 20 лютого 2008 року; договір кредиту № 283/1-192 від 20 лютого 2008 року; копія вимоги № 104520 від 22 жовтня 2017 року з копією опису вкладення у цінні листи № 676, №668; довідка-розрахунок заборгованості за договором кредиту станом на 22.06.2017 року в розмірі 123 134,63 грн.; довідка банку про ненадходження платежу; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Укрсоцбанк».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 09 червня 2014 року у АТ «Альфа-банк» виникло право вимоги щодо виконання позичальником кредитного зобов`язання, а тому строк, в межах якого представник банку мав право звернутись до нотаріуса з відповідною заявою, сплив 09 червня 2017 року. Виконавчий напис за реєстраційним номером 744 вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 18 січня 2018 року. Приватний нотаріус на вказану обставину уваги не звернув та всупереч вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» прийняв заяву Банку та вчинив виконавчий напис, незважаючи на те, що з дня виникнення у стягувача права вимоги за кредитним зобов`язанням минуло більше трьох років. Подані банком нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Такий висновок суду є вірним виходячи за наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходили із того, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 18 січня 2018 року зазначена банком заборгованість не була безспірною. Як встановив суд, банк, враховуючи умови пункту 4.5 кредитного договору, набув у 2014 році право дострокового стягнення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань.

А тому врахувавши вищевказані положення кредитного договору, встановивши обставини справи, районний суд, правильно виходив із того, що починаючи з 09 червня 2014 року у Банка виникло право вимоги щодо виконання позичальником кредитного зобов`язання, а тому строк позовної давності за вимогами банку сплив 09 червня 2014 року. Виконавчий напис здійснено 18 січня 2018 року.

Також приватний нотаріус залишив поза увагою, що у банка була відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінився, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зазначеної банком у заяві про вчинення виконавчого напису суми заборгованості по відсотках за кредитним договором за період з 12 лютого 2015 року по 22 червня 2017 року в розмірі 76744,54 грн., тобто розрахунок проводився після зміни строку виконання основного зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Отже, заборгованість, яка вказана у виконавчому написі, не може вважатися безспірною, строк виконання основного зобов`язання змінився, у зв`язку із чим право банка нараховувати передбачені кредитним договором відсотки припинилося.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є вірним. Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Альфа-Банк»залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуючий: Судді: